Došel nám lesk na boty.
Vážně? Já dnes nějaký koupím.
Jenže boty jsou už obnošené.
Nikdy se nebudou lesknout.
Ještě jsou dobré.
Vždyť jsou prasklé.
No, no. Pořád se v nich dá chodit.
Nezapomněl jsi na něco?
Nenechal jsi tu nic?
- Mé počítadlo! - No vidíš!
Tak mi řekni. Obsah kruhu?
Jeho poloměr na druhou x 3.14.
Objem kužele?
Jeho poloměr na druhou x 3.14 x výška, děleno třemi.
- Ještě klobouk! - Ano.
Čtyřúhelník AEDC je vepsán do kružnice, atd.
Úhel ACD je roven DEF, atd.
Rozumíte tomu?
Nějaké otázky?
To je pro dnešek vše. A co takhle výlet?
Buďte zticha!
Třída pojede do Tokia.
Ticho!
Nejprve navštívíme císařský palác. Potom několik svatyň.
Nakonec Kamakuru, Enošimu a Hakone.
KAMAKURA
Připraveni?
Dívejte se na mě.
Tak jdeme na to.
HAKONE
No teda!
- Píšeš dopis? - Ten je píše pořád.
To jsou ale puchýře!
Mám je prasknout?
Co máte s těmi puchýři?
To je dobré.
Budete moci jít?
Snad ano.
Zkuste si přeprat ponožky mýdlem.
Nejsou to naši studenti?
Doufám, že ne!
Šel někdo ven k jezeru?
Víte o tom něco?
Ne, pane.
Pane Horikawo!
Pane! Jošidova loďka se převrhla!
Jeho rodina přijede nočním vlakem.
Vím, jak se cítíte, ale prosím, zvažte to ještě.
Dáváte si to za vinu?
Ale jako vedoucí jste dělal, co jste mohl.
Chlapcova rodina to ví.
Varoval jsem je.
Ale
kdybych byl býval víc přísný,
jistě by se mě neodvážili neposlechnout.
Měl jsem ty hochy 3 roky.
Stal jsem se neopatrným,
coby učitel jsem selhal ve svých povinnostech.
Příliš se sebeobviňujete.
Děkuji za vaši podporu.
Ale promyslel jsem si to a rozhodl se.
Chápu to, přesto.
Dal jsem vám svou výpověď.
Tu můžete zrušit.
Prosím, Hirato,
udělejme to, jak chci já.
Už se bojím zodpovědnosti! Starat se o další děti.
Na Jošidovy rodiče nikdy nezapomenu.
Je mi jasné, jak se cítí. Tolik let ho vychovávali a
teď je mrtvý.
Umřel jim syn, když jsem se o něj měl starat.
Muselo je to zlomit.
Vždyť jim předtím ještě koupil suvenýr!
Pohrdal bych jeho učitelem.
Protože takový učitel nemůže být dobrý!
Teď mě má práce děsí.
Je mi opravdu líto,
ale nejsem pro ni vhodný.
A co váš syn?
Co budete dělat?
Vrátím se do svého rodiště.
Mám tam starého přítele.
Zůstanu tam a budu přemýšlet.
Jsem doma!
Zdravím, pane.
Zdravím.
Je to do Ueda daleko?
Ještě 40 minut. Jsi unavený?
Ne. Je to velké město?
Jistě.
Kolik tam žije lidí?
Kolem 35.000.
Je známé hedvábím a školou, pro jeho výrobu, že?
Přesně tak.
Zapomněl sis ostříhat nehty?
V tomhle domě ses narodil?
Pořád ti patří?
Ne, už ne.
Vzpomínáš, jak jsme tady navštívili hrob tvého dědečka a tvé matky?
Otec tento dům prodal, aby mě dostal na školu.
Prodával kimona?
Ne, byl také učitel.
Učil čínské klasiky.
U domu byl obrovský tomelový strom.
Pojď, navštívíme hrad.
Dobře.
Pořádně to rozžvýkej.
Otče,
Ueda je vlastně malé město.
Představoval jsem si ho větší.
Nu, Kanazawa je mnohem větší.
Je největší na japonském pobřeží.
Nelíbí se ti tady?
Proč?
Myslel jsem, že se tady usadíme.
Takže se budeme stěhovat?
Budeš tady učit?
Ne, to ne.
Vlastně ti chci říct,
že už nikdy nebudu učit.
Co tedy budeš dělat?
To nevím.
Můj přítel je kněz.
Budu žít v jeho kláštěře.
Staneš se knězem?
Ne, kněží jsou mnohem ctnostnější než já.
Nebuď z toho smutný.
Do školy budeš muset chodit tady, ano?
Vydrž to!
Všechny školy jsou stejné.
Brzy budeš mít nové přátele.
Bude to pro mě lepší.
Měl jsi přezdívku "Jezevec".
A já byl "jezevcův syn".
Nenáviděl jsem to.
Tady to lidé nevědí.
To je pravda.
Pracuješ na matrice?
Ano. Ve vesnici mají velké rodiny.
Včera jsem zapsal 3 narození.
A úmrtnost dětí je nízká.
Měl bych asistovat u porodu.
Kde máš syna?
Šel chytat vážky.
Už má nějaké kamarády?
Ne, raději zabíjí nestvůry.
Nu, děti bývají různě činorodé.
Je krásná neděle, že?
Už jsi hotov?
Ne.
Pak nemůžeš jít rybařit.
Je to pořád tentýž problém.
Pořád ti to činí obtíže.
Poměrné dělení jsem vysvětloval minulou noc.
Aha, tak o to jde.
Už zase špatně.
Budeš muset projevit větší úsilí,
chceš-li jít na nižší střední školu.
Jsi tak nedbalý.
Nikdy ničeho nedosáhneš,
pokud se nedostaneš na nižší střední.
Budeš-li studovat lépe,
pošlu tě na nejlepší školu.
Tak si oddechni a pak se zkoncentruj.
Mám to!
Vidíš, když pořádně přemýšlíš, je to snadné.
To je dobré. Bylo to lehké, že?
Vezmi si rybářské náčiní.
Podíváme se na uzle.
- Je loďka bezpečná? - Ano.
Zítra si seženeme nějaké červy.
V zahradě nějací jsou. Pár jich vezmeme.
Ryby jsou tady jinačí než jinde, víc mazané.
Není tak snadné je chytit.
Jak se teď cítíš po zkouškách?
A co ten hoch?
Který?
Jak se jen jmenuje? Ten obchodníkův syn.
Toši? Prošel.
Opravdu? To je dobře.
Ani nevím, jak to dokázal.
Já jsem udělal chybu v otázce č.4.
Jedna chyba nic moc neznamená.
Budeš teď muset žít u někoho.
U někoho?
Na každodenní dojíždění je to daleko.
Já? Sám v Uedu?
Jednou týdně tě navštívím.
Brzy si na to zvykneš.
Za chvíli pak budou letní prázdniny a
ty zase přijdeš domů.
Slepice je samička?
A kohout je samec?
- Co znamená "dog"? - Pes.
Angličtina je těžká.
Mám hlad.
Co je to žluté s rýží?
Rýže s kari?
- Jo, chutná to dobře. - Dobře, ale je to horké!
Rjoheii, návštěva.
Co tě přivádí, otče?
Náhodou jsem ve městě.
Dostal jsem svolení se s tebou projít.
Nejspíš ti dá nějaké peníze.
To ne. Už mi nějaké dal.
Tak nám něco kup!
Jasně.
Co dát jeho otci přezdívku?
Jakou?
- Co "Jezevec"? - Jo, ta je dobrá.
Musíme jít trhat plevel.
Zase? Ten ale roste rychle!
Dej si tohle.
Měl jsem jít plevat
s ostatními hochy.
Je mi jich líto.
To je dobré.
Kup jim něco sladkého.
Ne, díky.
Měl jsi dost?
Jsem plný.
Rýže s kari?
Chceš?
Dnes ne.
Chovej se slušně.
Neměj starosti, otče.
Zbývá už jen 53 dní.
Do letních prázdnin?
Otče, budeme zase chytat v řece?
Tentokrát chytíme hodně ryb.
V létě budeme moci chodit denně.
Bohužel ne, synu.
Přišel jsem ti říct,
že jsem se rozhodl přestěhovat se do Tokia.
Do Tokia?
Skvělé! Kdy?
Ale ty zůstaneš tady.
Musíš dostudovat.
Přemýšlel jsem nad tím.
Musím pracovat ve městě.
Tady nevydělám tolik peněz,
abych tě mohl poslat do dobrých škol.
Takže jsem se rozhodl, že vynaložím veškeré úsilí.
Myslím, že už jsi dost starý na to,
abys to všechno pochopil.
Budu pracovat v Tokiu a
ty studovat tady.
Musíme dělat, co je nejlepší.
Snaž se, synu.
Pořád jsem dost mladý na to, abych začal znovu.
Doufám, že nezlenivíš.
No tak, není proč plakat.
Nebude to navždy!
Nebude!
Budu čekat, až přijedeš, a budu tě navštěvovat.
Brzy budeme zase spolu.
Tak. Přestaň plakat.
Nevím, kdy se zase uvidíme.
Přinesl jsem ti nějaké věci.
Košile, kalhoty, osušky a 3 páry ponožek.
Ponožky obměňuj,
vydrží pak déle.
Tohle je na nachlazení.
Na bolení břicha.
Nepij nepřevařenou vodu!
Dej si pozor, ať nenachladneš.
V noci měj hrudník v teple.
Tady máš nějaké peníze.
Neutrácej zbytečně!
Napíšu, jakmile dorazím do Tokia.
A ty mi piš každý týden.
Jako dosud. Rozumíš?
Tady jsou známky.
Přestaň plakat!
Už bude čas jít.
Kdy se musíš vrátit?
V 7 hodin.
To ještě máme trochu času.
Musíš se snažit.
Ještě saké, prosím.
Chceš rýži a kari?
Tak jen saké.
Pojď ke mně, synu.
No tak neplač.
Muži by neměli plakat.
Slyšel jsem, že váš syn ukončil střední školu.
Kam půjde na univerzitu?
Do Sendai.
Myslel jsem, že tady budeme žít spolu, ale...
Škoda, že?
Nu, musí pilně studovat.
Omluvte mě.
Pane Hirato!
To už je doba!
Ano.
Říkal jsem si, zda jste to vůbec vy.
Takže jste teď v Tokiu?
To by člověk neřekl, že se sejdeme tady.
Už jste v Tokiu dlouho?
Chodíte sem často?
Docela.
Je to možné?
Já jsem tady často.
Zvláštní, že jsme se nepotkali dříve.
Těší mě, že se vám daří.
- Rád vás vidím. - Já vás také.
Jak dlouho už jste v Tokiu? Naposledy jste byl v Uedu, v chrámu.
To bylo před 12... 13 lety.
To je doba!
Když jsem sem přišel, byl jsem úplný cizinec.
Pořád jsem si ještě nezvykl na městský život.
Ani jsem tady nikoho z ostatních nepotkal.
Pak vám dlužím omluvu.
Tady máte.
Děkuji.
Víc už není?
Ale je...
Ano? Dobře.
Vyrostla jste, že jsem vás teď stěží poznal.
Je z vás nádherná dívka.
Kolik je vám let?
Dvacet jedna.
Ještě je pořád dítě.
Je hezká.
Pojď sem a pozdrav našeho hosta.
Ne.
Seiiči!
Řekl jsem: Ne!
Vidíte? Dareba!
Aspoň je zdravý.
Seiiči! Jak se to chováš?
Pozdrav našeho hosta!
Co?
Chci peníze na filmy.
Ani náhodou!
Dokud nepozdravíš hosta!
Pracujete na radnici?
Spravuji materiál k historii Tokia.
Je to dobrá práce
pro učitele v penzi.
Co je?
Jdu na film.
To je kvítko!
Jak se daří Rjoheii?
Dobře, děkuji.
Absolvoval národní univerzitu.
Je mu 25.
Už 25?
A jak se živí?
Učí na průmyslové fakultě.
To je pěkné!
Osud je zvláštní, že?
Já jsem se učení vzdal,
ale můj hoch se jím nakonec stal.
To je dobře, závidím vám.
Takže to žijete sám? Nudíte se?
Zvykl jsem si.
Dlouho jsem žili každý zvlášť.
Myslel jsem, že tento rok budeme spolu, ale...
To se ještě určitě stane.
Upřímně v to doufám.
Určitě!
Vyrostl z něj mladý muž a
vy si můžete užít rodinného života.
Závidím vám.
Mé děti jsou pořád dětmi.
I Rjohei je pro mě pořád dítě.
Doufám, že se mu vede dobře.
Smíchejte nezředěnou kyselinu dusičnou
s nezředěnou kyselinou sírovou. Pak...
To by bylo dobré na cestu domů.
Kéž bych mohl do školy dojíždět vlakem.
Ten je ale dlouhý!
Chci jet domů.
Tak si získej povolení k návratu.
Kdo dnes řídí den?
Pan Horikawa.
Myslíš, že mě pustí?
Ne, určitě ne!
Myslíš? Vždyť mám docela malého bratra.
Pane!
Co je, hochu?
Mohl bych jet domů?
Vždyť ses právě vrátil, ne?
Máma přivedla na svět brášku, tak bych se tam zase rád vrátil.
Máš malého bratra?
Ale moc jsem ho zatím neviděl.
Jak starý je tvůj otec?
To bys měl vědět.
Tvůj starší bratr je v armádě?
- Jak se mu vede? - Dobře.
Jak to tví rodiče zvládají?
Dobře. Máme hodné sousedy.
To rád slyším.
Tvou povinností je pilně studovat.
O své rodiče se neboj.
Copak?
Plánujeme výlet na horu Akiba. Příští neděli.
Přidáte se k nám, pane?
Příští neděli ne.
- Nehodí se vám to? - Něco mám, omlouvám se.
Nemůžete to ještě zvážit?
Jdu navštívit svého otce.
To se vám pořád stýská po otci?
Jistě.
Tak snad jindy.
Je to příjemné.
Uběhlo dost času.
Přibral jsi.
Žiju teď docela zdravě.
Vstávám brzy ráno.
To je dobře, synu.
A co ty?
Skvělé. Ještě jsem neměl nemocenskou.
Vážně?
Vážně jsi zmohutněl.
Dlouho jsem tady nebyl.
Jednou jsem se tady stavil s bývalým ředitelem.
Takže se panu Hiratovi také vede dobře?
Určitě se mu daří.
Pořád je velmi aktivní.
Často spolu hrajeme šachy.
Je dobrý hráč.
Rád bych ho zase viděl.
Vzpomínáš si na Fumiko?
Dceru pana Hiraty?
Dřív, jako děvčátko, byla asi takhle vysoká.
Ano, nosila takovou žlutou pásku.
Opravdu vyrostla.
Vážně? Byla takový uplakánek.
Vskutku?
Dnes jsem toho dost vypil, je mi dobře.
Dáš si ještě?
Myslím, že ne.
Obvykle tak moc nepiju.
Ale tohle je zvláštní příležitost.
Kouříš?
Trochu.
Děkuji.
Kdy jsi začal?
To už si nevzpomínám.
Nepřeháněj to!
Otče,
přemýšlel jsem, že opustím svou práci.
Proč?
- Přestěhuji se do Tokia. - Copak? Jsi tam nešťastný?
Proto ne.
Když pracuji tam,
nemůžeme žít spolu.
Vždy jsem chtěl, abychom spolu byli!
Myslel jsem, že to tak bude,
jakmile dostuduji.
Nelíbí se mi žít takhle odděleně.
Oceňuji, jak moc jsi kvůli mně obětoval.
Snad je to sobecké,
ale chci být s tebou, v Tokiu.
Co myslíš?
Jistě bych tady sehnal práci.
Ne, to nesmíš udělat.
Chci s tebou být také,
ale oba máme svou práci.
A té si musíme vážit. Je to životní poslání.
Každý má svou povinnost.
Není tu prostor
pro soukromé pocity.
Musíš to dělat, jak nejlépe umíš.
Někdy je práce nudná,
ale čím je těžší,
tím lepší máš pocit.
Pokud ji děláš co nejlépe,
snaž se ještě víc.
Vzdej se sobectví.
O mě se neboj.
To, co děláš, vyžaduje velkou zodpovědnost.
Rodiče těch hochů si tě vybrali, abys byl jejich učitelem.
Každý tvůj čin je příklad.
Tvá zodpovědnost je obrovská!
Já jsem to nezvládl. Musíš to nést na svých bedrech za mě.
Budeme se vídat příležitostně jako dosud.
To stačí. Stačí nám to takhle, že?
Oba se musíme snažit.
Stačí nám to tak, že?
Ty to určitě chápeš.
Snaž se být co nejlepší.
Škoda.
Kéž bychom měli na rybaření víc času.
Měli jsme jít včera večer.
Čas letí.
Sotva jsme se sešli, už se musíme loučit.
Na tohle setkání jsem dlouho čekal.
Ale v noci jsme se prošli.
A moc se mi to líbilo.
Jen abys nezmeškal vlak.
Neměj strach.
Zase se sejdeme.
Ano.
A ne za tak dlouhý čas. Dávej na sebe pozor.
Mysli na svůj kraj.
Budu.
Opatruj se.
Otče!
Copak?
Nějaké peníze.
Peníze?
Pro mě?
Není to moc, ale prosím, přijmi je.
Váhal jsem, opravdu to není mnoho.
Velmi si toho vážím.
Prosím.
Děkuji ti mnohokrát.
Dám je na oltář tvé matky.
Děkuji.
A omlouvám se za minulou noc.
Byl jsem sobecký.
Já byl příliš příkrý, ale jsem rád, že to chápeš.
Prosím, snaž se co nejvíc. Na lenost teď není čas.
Jsem ještě práce schopný, takže také naplno pracuji.
Oba se snažme.
Ano.
Nic si tady nezapomeň.
Slavíci zpívají.
Máte hosta, pane.
Pan Kurokawa? Pro mě?
Uveďte je oba dál.
Dlouho jsme se neviděli, pane.
Jsem Kurokawa,
byl jsem vaším studentem.
A já jsem Učida.
Rád vás vidím, posaďte se.
Vypadáte dobře, pane.
Děkuji, vy také. Posaďte se prosím.
Děkujeme, pane.
Uplynulo už dost času.
Včera jsem navštívil pana Hiratu.
A on se o vás zmínil, pane.
Oh, vážně?
Řekl nám o vás vše, pane.
Ale?
I o šachu.
Byl často mým spoluhráčem.
A tak jsem rád, když jsme občas spolu.
- Jste v šachu dobrý, pane? - Ale kdepak.
Tady v Tokiu je spousta našich bývalých spolužáků.
A proto plánujeme oslavu na vaši počest.
Můžeme si popovídat o starých časech.
Byli bychom poctěni, kdybyste přišel.
To je od vás velmi milé.
Kdy to bude?
Pan Hirata může kdykoli.
Já také. Přijdu rád.
Opravdu?
Čím dříve, tím lépe.
Co tuto sobotu, nebo příští středu?
Co by se vám víc hodilo, pane?
Nu, šlo by to tedy ve středu?
V sobotu přijede syn.
Váš syn? Slyšel jsem, že je v Akitu.
To jako Rjohei? Teď už musí být dospělý.
Kolik mu je?
25.
Zdravím vás.
Už jsem tady.
Pan Rjohei je tady.
Vskutku?
Vítej doma.
Kdy jsi přijel?
Asi před hodinou.
Jsi tu dřív, než jsem čekal.
Tak co kněz?
Nabídl mi, abych u něj zůstal.
Proč jsi to neudělal?
Chtěl jsem jet rovnou domů.
Aha. Jak se má?
Má se dobře.
Otče, mám výsledky z odvodu.
Je to dobré...
Stupeň A. Prošel jsem.
To je dobře.
Gratuluji.
Dobrá práce.
Pověz to také matce.
To se mi ulevilo.
Jako dítě jsi byl poněkud nemocný.
Jsem rád, že jsi to překonal.
Mám z tebe radost. Kolik dní máš volno?
Deset.
To je dost na to, abychom si to spolu užili.
Vypadáš mladší než minule.
Vážně?
- Pořád vypadáš moc dobře. - Koukáš na pleš?
Vzpomínáš?
Tenkrát...
Bylo to v roce, kdy jsi šel na základní školu.
Ano.
Prosím, připrav jídlo, ano?
Ano, pane.
Pane Hirato, vzpomínáte si ještě?
Ve třetí třídě jste mě potrestal,
protože jsem ve třídě zlobil.
Ano.
A co tohle?
Potrestal jste Iwamoda a mě, že jsme se prali.
Bohužel, to už ne.
Vy jste byl hrozně přísný.
Nechal jste nás stát před sborovnou a pak jste nás zapomněl propustit.
Vážně? To se velmi omlouvám.
Stále jste ho huboval, pane.
Protože ve třídě spal.
Ano, to je pravda.
A dělá to i v úřadu.
Nebudu se přece měnit.
Hoši!
Prosím, věnujte mi pozornost.
My všichni jsme rádi, že jste si oba vyhradili svůj cenný čas.
Vysoce si toho ceníme.
Od dokončení našeho studia uplynulo víc než 10 let a
nás tohle setkání mimořádně těší.
Je to pro nás opravdová radost.
Rádi bychom využili této příležitosti a
za vše vám poděkovali.
Prosím - jezte, pijte a buďte veselí.
Dovolte, abychom se s vámi pobavili jako za starých časů.
Dovolte mi říci ještě něco.
Dnes večer tu měli být ještě dva naši spolužáci.
Sasaki je však pracovně v Kobe.
Poslal nám ale telegram.
Jsem moc rád, že se oběma vede dobře.
Nakaniši volal, aby oznámil,
že se mu dnes narodilo dítě.
Je to chlapec!
Setká se s námi jindy, protože toho teď má moc.
Skvělé zprávy.
Je od vás milé, že jste připravili tak úžasný sraz.
Je pro nás ctí být tady.
Jsme šťastni, že se i vám všem daří a
jste činorodí jako dřív.
Před lety jste mi dali přezdívku "Jezevec".
Ale jezevec už je dnes starý.
Proto bych teď rád požádal já vás o pomoc a dobré rady.
Upřímně věřím, že všichni budete úspěšní
v té oblasti, kterou jste si zvolili.
Ještě jednou srdečný dík.
Pan Horikawa řekl vše, co jsem chtěl říci.
Ale ne jen jezevec,
i já, "Kuře", rád uvítám vaši pomoc.
Upřímně doufám, že se ještě setkáme.
Nečekal bych, že vás potkám v Tokiu.
Tak, tak. Dáte si ještě?
Rád vás vidím. Jste ženatý?
Ano.
Je nás docela dost, že?
Oh, vážně?
Ti, kdož jsou ženatí, zvedněte ruku!
Takže jen vy a já jsme sami.
Vypadá to tak.
A kdo má děti?
To je dobře.
Kdo má 2 děti?
Má někdo 3?
Takže nikdo?
A co já?
Mám čtyři.
To je úžasné.
Nu, Horikawo, čas letí.
Už mají děti.
Sám jsem překvapen.
Ještě, pane?
Ne, děkuji, mám dost.
Ale no tak!
Jak je to vše podivuhodné.
Už je to přes deset let, co jste přestal učit.
A hle, sraz!
Přesně tak.
Pořád posíláte květiny na Jošidův hrob?
Nikdy jste se o tom nezmínil.
Tím se člověk nechlubí.
Je mi ho moc líto.
Ale ty vaše květiny, to taky není úplně běžné!
Pořád si vás všechny vybavuji jako studenty.
Zvláštní, že?
Když jsem se vzdal svého místa,
udělali jste kvůli mně oslavu.
Pamatuji si to.
Často na tu noc vzpomínám.
Rozkvetly petrklíče.
Byl jsem hluboce dojmut básní, kterou jste tam četl.
- Copak vy recitujete? - Ano, a je velmi dobrý.
- No teda! - Rádi bychom to slyšeli.
Pokud chcete.
Vítejte.
Omlouvám se, že jdu pozdě.
Buď zdráv.
Ještě jsi vzhůru?
Tak jaká byla oslava?
Opravdu jsem si ji užil.
Skvělé!
Z bývalých žáků se stali dobří muži.
To mě těší.
Pořád si mě pamatují.
I když jsem nebyl dobrý učitel.
Byli úžasně laskaví.
A měl jsem se moc dobře.
Přišlo jich hodně?
Všichni se na tebe ptali.
Byl jsem šťastný.
To je dobře.
Musíš pracovat stejně tak dobře jako oni.
Všichni se musíme snažit.
Tak co říkáš na Hiratovu dceru?
Jak to myslíš?
Zajímá mě, zda by sis ji vzal?
Vždyť jsem ještě dost mladý.
Mně se Fumiko líbí.
I Hirata by byl rád, kdybyste se vzali.
Nebuď tak plachý.
Nic na tom není.
Nebo máš někoho jiného?
Ne.
Na vstup do manželství máš věk akorát.
A není dobré zůstat svobodný.
Vezmeš si ji?
Ano. Prosím, domluvíš to?
Všechno to nechej na mně.
Bude dobrou ženou.
Je ten typ, který se mi k tobě hodí.
Teď se cítím lehce
a značně opile.
Přines mi trochu vody.
Oh, to je mi dobře.
Nějaké plány na dnešek?
Půjdu si koupit knihu.
Knihu? Opět?
Potřebuji příručku chemie.
Ta předchozí byla příliš opotřebovaná. Druhý den jsem pak viděl lepší.
Tak bych si ji rád koupil.
Měl bys také navštívit muzeum.
- Mají tam mnoho úžasných věcí. - Opravdu?
Za pouhých 10 senů.
Teď je tam výstava tradičního malířství.
Hmm.
Jdi se na ni podívat. Je to hluboký zážitek.
Oceníš to.
Zajdu tam.
Večer sem přivedu Hiratu, ano?
Pane Rjoheii!
Váš otec...
Co se stalo?
Co je, tati?
Trochu mě to bolí.
To bude dobré!
Ano, neměj strach.
Otče, je ti lépe?
Už je to dobré.
- Nechceš dnes zůstat raději doma? - Ne.
Nikdy si neberu volno.
Otče!
Zavolejte doktora!
Otče!
Pomoz mi se sakem.
Mám závrať.
Otče!
Slyšíš mě?
Pan Hirata přišel.
Jsem rád, že jste přišel.
Pane Horikawo, musíte se uzdravit!
Děkuji vám!
Fumiko, postarejte se o mého hocha.
Prosím.
Otče!
Je to dobré.
Jsem ospalý, velmi ospalý.
Otče!
Snaž se co nejvíc.
Není proč být smutný.
Dělal jsem, co jsem mohl.
Je mi to líto, ale je mrtvý.
Rjoheii, neplač.
Odešel v pokoji.
To je dar.
A udělal, co mohl.
Byl to vynikající muž.
Měl jsi štěstí, že byl tvým otcem.
Neplač.
Myslíš, že už můj bratr spí?
Bude smutný.
I otci budeš chybět.
Pokud nebudou proti,
rád bych, aby žili s námi.
Pak budou šťastní.
Já si to myslím taky.
Vždy jsem chtěl žít s ním.
Bohužel umřel dřív, než se nám to podařilo.
Alespoň, že jsme měli ten týden!
A byl to úžasný týden.
Byl to opravdu dobrý otec.
K O N E C
Z anglických titulků přeložil: Lepros
www.Titulky.com