Oficiální uvedení Festival umění 1962
ŠOČIKU FILM
VŮNĚ MAKREL
Scénář KOGO NODA a YASUJlRO OZU
Producent SHIZUO YAMANOUCHI YUHARU ATSUTA
Production Design TATSUO HAMADA a SHIGEO OGIWARA
Hudba TAKANOBU SAITO
Střih YOSHIYASU HAMAMURA
Zvuk ICHIRO ISHII
Asistent režie KOZO TASHIRO
Hrají
CHISHU RYU
SHIMA IWASHITA
KEIJI SADA
MARIKO OKADA
TERUO YOSHIDA
NORIKO MAKI SHINICHIRO MIKAMI
NOBUO NAKAMURA EIJIRO TONO
KUNIKO MIYAKE KYOKO KISHIDA
MICHIYO TAMAKI RYUJI KITA
TOYO TAKAHASHI SHINOBU ASAJI, MASAO ODA
Zvlaštní hosté DAISUKE KATO a HARUKO SUGIMURA
Režie YASUIIRO OZU
Ano.
Až budete mít chvíli, odneste to řediteli.
- Děkuji. - Není zač.
Co se děje se slečnou Taguči? Už druhý den tu není.
Prý se bude vdávat.
Vážně? Tak to nás opustí?
To nevím.
Dělá dobře. Kolik je jí vlastně let?
Kolem 23 nebo 24.
Opravdu?
Co dělá váš manžel?
- Nejsem ještě vdaná. - Ne?
V rodině jsme jen já a otec.
Chápu. Nu, brzy je řada na vás.
Myslím, že najdete dobrého muže.
Dále.
Ano.
Co se děje?
Jen jsem se zastavil.
Aha. Zlobila se tvá žena za minule?
Vůbec. Bavila se.
- Kvůli saké jsem byl příliš otevřený. - Ty i já.
Pověz mi, kolik let je teď Mičiko?
24. Proč?
Našel jsem zajímavou nabídku. Zajímá tě?
- Nabídku na co? - K sňatku.
No, je to spíš dílo mé ženy. Je úplně ohromena.
Ten hoch právě dokončil medicínu a pracuje teď na interně.
Myslím, že říkala, že je mu 29. Co ty na to?
Sňatek, hmm.
Máš nějaké nabídky?
Ne. Vlastně jsme se tím ještě nezabývali.
Ještě ne?
Ještě k tomu nedospěla.
Pořád je takové dítě, v takových věcech docela naivní.
To teda není. A už je na to zralá!
Myslíš?
Rozhodně! Provdej ji. Bude spokojena.
Že by?
Oh, Horie mi nedávno volal. Chce se sejít a probrat třídní sraz.
Kdy?
Dnes večer. Nejspíš ti taky volal.
Co si vzal mladou ženu, má nějak moc energie.
Možná bere nějaké pilule.
Třeba je to tak.
No, popřemýšlej o našem rozhovoru.
Dobře. A ty večer přijdeš?
Ne, chci vidět zápas Velryb a Tygrů.
Důležité utkání.
To můžeš vidět i jindy.
Přece nezmeškám rozhodující utkání kvůli Horimu.
Tak nemluv. A přijď!
- Dnes večer ne. - Ale no tak.
Ne. Večer ne!
A máme tady závěr čtvrté směny.
Velryby budou odpalovat a na pálku jde třetí metař, Kuwata.
Závěr čtvrté směny. Na pálce Kuwata.
Poté, co se mu zahojilo zranění nohy, je na vrcholu formy.
Jeho první odpal byl krátký.
Dívá se na signál svého trenéra Mihary.
Mává sebevědomě pálkou.
Nahazuje Buckey, chytač je Tanigawa.
Rychlý míč od Buckeye. A je to strike.
Nához šel na odpal níž. Jeden strike, žádný ball.
A nový signál.
To je ball, stav 1 : 1.
Kuwata čeká na další hod.
Ten jde příliš vysoko. Skóre 1 : 2.
Že by teď už běželi na metu?
Takže kde na něj Sugai narazil?
Ve vlaku.
Uviděl nějakého staršího podivína, který si četl odhozené noviny.
Zdál se mu povědomý. A pak si Sugai uvědomil, že je to "Tykev"!
Teď už musí být dost starý.
Myslel jsem, že už dávno zemřel.
Ne, takoví jako on neumírají.
Vážně! Ani když se je snažíte zabít.
- Stále se na něj zlobíš? - Strašil tě čínskými klasiky.
Byl krysa. Proč ho zvát na sraz?
A je kvůli němu.
Pokud přijde, pak já ne.
Cože? Sraz je přece fajn.
Bez tebe tam nebude legrace. Pojď.
No tak.
Rozhodně ne.
Kdo vede?
Beze změny. Nerozhodně 0-0.
Ještě saké.
Tahle je prázdná.
Profesore Horie, vaše žena má zpoždění.
- Tvá žena má přijít? - Ano.
- Vážně? - No, ano.
Teď je na návštěvě, ale brzy sem přijde.
Krásná mladá žena.
To teď s tebou chodí všude?
Víceméně.
- Bereš něco? - Co?
Však víš.
Zatím to nepotřebuji.
Není to nutné.
A co vy, madam?
- Co? - Však víte.
Dáváte svému muži pilule na... však víte na co...
Já, to nikdy!
Raději ohřeju další saké.
Dej si!
A tak mezi námi...
Copak?
Myslím to teď vážně.
Nechci to nějak roztrubovat, ale je to opravdu krása.
Copak?
Mít mladou ženu. Funguje to skvěle.
Posloucháš se?
Myslím to vážně. Je to tak.
Jak je stará?
O tři roky starší než má dcera. A co?
Šťastný darebo!
Je to tak. A je to skvělé.
Proč to nezkusíš? Začít nový život?
Je to tak skvělé?
Nechej to být. Zůstaň, jak jsi, a provdej svou dceru.
Ale ve vší vážnosti...
Chápeme to. Ušetři nás detailů.
Jen mezi námi...
Profesore Horie, vaše žena už je tady.
Vážně?
Pojď dál.
Nu, navštívila jsi přátele?
- Prosím, přidej se k nám. - Prosím.
Zdravím.
Omlouvám se, že jsem nedala vědět.
Není za co! Jak byste mohla?
- Přidejte se k nám! - Ano, prosím.
Už jsi všechno nakoupila?
Tak tu buď s námi.
Vážně bych měla...
Jít domů? Sehnala jsi mi léky?
Ano.
- Vezmu si je teď. - Jaké léky?
Vitamíny.
Proč si je nevezmeš až doma?
Dobrá, tak doma. Chceš, abychom už šli?
Lituji, ale....
A co sraz?
Nechám to na vás dvou.
Rozhodnete, co je nejlepší.
Prosím, omluvte nás.
Dávejte na sebe pozor.
A kvůli tomuhle jsem propásl zápas.
Je to jen zápas.
Nebudeš jíst?
Najím se doma.
Takže, dobrou noc.
Všechny výtky si vyslechnu s pokorou později.
Podívej, co se z něj stalo.
Kus blázna.
Nechtěl bych být takhle omotaný.
To ne!
- Můžu zamknout? - Ano.
- Buď zdráv. - Děkuji.
- Už zase je z tebe cítit pití. - Neměl jsem moc.
Že by?
Otče, nepotkal jsi Koičiho?
- Byl tady? - Právě odešel.
Co chtěl?
Nic zvláštního.
Přinesl koblihy. Jedna zbyla.
Aha.
Zdravím tě.
- Otče, chceš něco k jídlu. - Nemám hlad.
Pak si dám tu poslední koblihu.
Paní Tomizawa už nepřijde.
Pročpak?
Její švagrová zemřela. Vrací se domů.
Aha. Našla jsi nějakou náhradu?
Ptala se po okolí, ale nikoho nesehnala.
To je nemilé.
Když dříve vstaneme, zvládneme to. To se týká i tebe, Kazu.
Mě ne. Zítra jsem pryč.
A já to do poledne nezvládnu.
Takže dřív vstanu jen já?
Pak vy dva můžete uklízet, až já odejdu.
A ty, otče, zavolej, jinak budeš bez večeře.
Ty taky, Kazu. Nebo večeři nechceš?
Sestro, můžeš mi připravit šedé kalhoty?
Připrav si je sám. Jsou nahoře.
Zajímalo by mě, co tady Koiči chtěl.
Netuším.
Zavolej mu. Teď už by měl být doma.
Už jsem tu.
Jdeš pozdě.
Šel jsem navštívit tátu. Tys dorazila domu brzo?
Ani ne. A co říkal?
Nebyl tam.
Mičiko ti vrací tohle.
Mé vzory na šaty! Posloužily jí dobře?
To nevím. Brzy půjdu otce navštívit znovu.
To udělej.
Znáš pana Jamaoka?
- Kterého? - Z třetího patra.
Toho pojišťováka?
Ano. Měl ženu v nemocnici.
Vážně? Pročpak?
Už je doma se svým chlapečkem.
S chlapečkem?
Dali mu jméno Koiči, jako máš ty.
Žádala jsem je, ať to nedělají.
Je to dobré jméno.
Ale ne pro něj.
Představ si toho chudáka, že skončí jako ty.
Jeden Koiči úplně stačí.
Dáš si hrozny. Dnes jsem je koupila.
Zítra.
Jsem unavený. Připrav mi postel.
Já teď jím. Připrav si ji sám.
Když zaplatíme ledničku dopředu, dostaneme na ni slevu.
Mičiko,
mluvil s tebou tvůj otec?
Ohledně čeho?
Ohledně tvého možného sňatku. Jde o dobrou partii.
Ne.
Neřekl ti vůbec nic?
On je opravdu zoufalý.
Tak co říkáš? Chtěla by ses vdávat?
Pověz.
Jak se na to díváš?
Ti dva jsou beze mě úplně nemožní.
- Proč? - Prostě jsou!
Pokud je to vážný důvod,
pak se ale nevdáš nikdy.
To nevadí.
To vadí.
Nesmíš být starou pannou.
Promluv si o tom s otcem!
Slečno Hirajamo,
přijde váš otec dnes večer na sraz?
- Určitě? - Rozhodně.
- Takže tě suspendovali? - Jistěže.
- Kvůli čemu to bylo? - Psal milostný dopis.
A "Lev" ho našel.
Pane, jak se mu vede?
Lvovi?
Panu Mijamotovi, učiteli matematiky.
Ah, umřel. Byl to skvělý chlap.
A jak se má "Císař"?
Pan Tsukamoto, učitel historie?
Těší se dobrému zdraví.
Žije v Tottori. Na Nový rok mi posílá přání.
A pan Amano, který učil fyziku -
"Jezevec"?
Takhle jste mu říkali?
Jeho syn je členem Horní komory.
Žije si ve slušném důchodu.
Tak to se má pan Amano dobře, co?
Pane, vy máte dceru?
Ano...mám.
Jistě velmi hezkou.
Uvádíte mě do rozpaků.
Kolik máte vnoučat?
No, víte, má žena před nějakým časem umřela,
takže dcera se o mě stará a je pořád svobodná.
To jste oba asi osamělí, že?
No...
Ale vy všichni už teď musíte mít dospělé děti.
Nějaká vnoučata?
Jeho nová žena je v podstatě vnouče.
A nejen to - a to jen mezi námi -
říká, že je to "moc hezké".
Vážně? Tak to gratuluji.
Pane Horie, vy jste byl místopředseda vaší třídy, že?
Pořád je místopředseda.
Předsedou je jeho žena.
To snad ne.
Znamenité.
Co je to?
- Úhoř. - Tchoř?
Ne, úhoř.
Aha, úhoř.
Chutná to moc dobře.
Uhoř, hmm.
Napsáno znaky pro "rybu" a "hojnost". ÚHOŘ.
Dáte si, pane?
Pivo? Děkuji.
To musí být smutné jen vy a dcera.
Je, ale už jsem si na to zvykl.
Jen nevím, jak to vnímá má dcera.
Nu, děkuji vám všem. Bylo to úžasné!
- Ještě trochu? - Oh, děkuji.
Ano, je to velmi příjemné.
Už je to 40 let, co jste odešli ze střední školy.
Jste teď důležití pánové, máte dost různých věcí,
a přece nabídnete svůj cenný čas k tomu,
abyste pohostili jednu starou Tykev.
Co ještě jednou, pane?
Tak pokud to nevadí.
Po válce lidé dost ochladli,
ale vřelost, kterou jste mi ukázali dnes večer -
Tykev je velmi šťasten.
Děkuji vám.
Děkuji vám všem.
- Co se děje? - Kde je můj klobouk?
Nemůžete ještě chvíli zůstat?
Zavezu vás potom domů.
Ne, ne, už musím jít.
Pane, klobouk jste si odložil.
Vážně?
Je to tak.
- Takže opravdu jdete? - Jen to dopiju.
Prosím, vezměte si tohle s sebou.
Oh, dobrotivé nebe! Děkuji ještě jednou.
Nu, všichni...
- Půjdu s ním také. - Dobrý nápad.
Díky vám všem.
Měl jsem se úžasně.
Zamkněte za ním. Nashledanou.
- Jsou pryč? - Ano.
Myslím, že si to Tykev užil.
Nikdy nejedl úhoře, ale věděl, jak to zapsat.
Dokonce snědl i Kawaiův vaječný pudink.
Má rozhodně neutuchající apetit.
Taky už má věk. Začíná se ztrácet.
Scvrkávající se tykev, co? Dnes se nám to, myslím, povedlo.
- Dáš si. - Děkuji.
- Zbylo nějaké saké? - Ano.
To je ono. Tudy.
- Je vám dobře, pane? - Jistě.
Měl jsem se skvěle!
OBČERSTVENÍ
- Whiskey! - Už je vypita.
Vážně?
Hej, Tamako!
Prosím, vstupte.
Tamako!
Co je, otče?
Pobavil jsem se.
Omlouváme se, trochu se opil.
- Taková zábava! - Otče!
Skvělé posezení!
Pan Kawai a pan Hirajama mě doprovodili domů.
Velmi se omlouvám za obtíže.
Vždy je takový!
Mlčet! Co to má znamenat?
Takové setkání. Kawaii!
Ano?
Teď jste opravdu někdo,
ale byl jste vzpurný dareba! Podcenil jsem vás.
Tamako, pivo!
Prosím, neobtěžujte se.
Ale to vy jste se obtěžovali.
- Omluvte nás. - Musíme se už vrátit.
Ještě ne. Ještě je příliš brzo.
Hej, Hirajamo!
Hirajamo!
Otče!
Kde je má láhev? Prvotřídní whiskey.
Dopil jste ji v autě.
Vážně?
Oh, ano. Je to tak.
Vždy jste měl skvělou paměť.
Prosím, dejte na něj pozor.
My už jdeme.
Opravdu se omlouvám za problémy.
Mějte se tedy.
Nechoďte ještě.
Kawaii! Hirajamo!
Tamako, pivo!
Taková zábava! Bylo to skvělé.
Hirajamo! Kawaii!
Ne tchoř - úhoř.
Tady je to.
Věděl Sugai, že má Tykev občerstvení?
Říkal to. Překvapilo mě to.
Jeho dcera je zvláštní.
Působí dost chladně a nepřívětivě.
Žádný div, že je sama.
Takhle bych nechtěl skončit.
Ale skončíš.
Neskončím.
Skončíš. Pospěš si a provdej Mičiko.
- Myslíš? - To si piš!
Budu se mít fajn.
Ještě nějaké pivo, pánové?
To stačí. Musíme se vrátit k práci.
Profesor Horie dnes nepřijde?
Má tak krásnou mladou ženu!
Ano, je rozkošná, že?
Řekl jsem: "Je žalostná, že?"
Ano, je.
Děje se něco?
Bdění.
Za koho?
Za koho? Za Horieho!
Nemluvte tak pošetile!
Dnešek je neblahý den, pohřeb bude zítra.
To myslíte vážně?
Právě domlouváme detaily pohřbu.
Jsme proti věncům.
Ano, zbytečné plýtvání. Žádné věnce.
Jak umřel?
Měl vysoký krevní tlak.
Ta mladá žena se ukázala být jeho zhoubou.
Vážně je to pravda?
Taky buďte opatrná. Nesmíte to přehánět.
Vy dva jste ohavní. Vždyť právě přišel.
Zdravím vás. Jsou uvnitř.
Omlouvám se za zpoždění.
Co se dá dělat.
Jsem rád, že jsi živ a pln energie.
Cože?
Ještě naživu, co?
Co?
Důvěrný vtip.
Mimochodem - všichni souhlasili.
Vážně? To je skvělé.
Dokonce i ti, kteří nemohli přijít, jsou ochotni přispět.
Dá-li každý 2.000 jenů, udělá to 20.000.
- Uděláme to? - Ano!
- Doručíš to? - Já?
Bydlíš u něj nejblíž. Tykev bude potěšen.
Nikdy bych si nepomyslel, že bude žít na takovém místě.
Je to tvůj osud.
A koukněte, co připravil mně.
Přestaň se vychloubat.
Smím?
Dobré.
Nechám peníze tady.
Děkuji vám.
- Promiňte. - Kdo je to.
Omlouvám se za tu noc.
Děkuji vám, že jste ho přivedl domů.
Není zač. Bydlím poblíž. Je tady?
Ano, je.
Otče!
No, to jsou k nám hosti!
Prosím, posaďte se.
- Pane Hirajamo! - Díky, že jste přišel na sraz.
Potěšení bylo na mé straně.
Omlouvám se, že jsem se dal unést a choval jsem se neomaleně.
Dcera už mi řádně vyhubovala.
Prosím, přijměte mou pokornou omluvu.
Není důvod. Byla to naše chyba.
Po 40 letech! Musím říci, že se mi to líbilo.
Prosím, vezměte si.
Přines trochu šoču.
Nebylo by lepší pivo?
Dáte si raději pivo?
Tohle je dobré. Prosím, nečiňte si obtíže.
To nejsou obtíže! Přines trochu.
Opravdu ne. Nedělejte si škodu.
Nemáme mnoho co nabídnout,
obzvláště muži vaší vytříbené chuti.
Prosím, nechejte to tak!
Mohu vám něco připravit?
Ne, děkuji.
Vlastně, my všichni jsme chtěli dát něco vám.
Co je to?
Uvažovali jsme o dárku, ale...
Ne, ne! To nemohu přijmout.
To by bylo mrzuté. Není to mnoho.
Prosím, vezměte si to.
Ne, to nemůžu.
Úplně stačí, že jste mě pozvali na svou oslavu.
Vítejte.
Hovězí.
Omluvte mě na chvíli.
Měl bych už jít, pane.
Chápu, ještě jednou se omlouvám za všechny nesnáze.
- Zase přijdu. - Rád vás uvidím.
Tak nashledanou.
Kapitáne! Jste to vy, pane?
Promiňte, ale kdo jste?
Lodní mistr prvního stupně, Sakamoto, pane.
Oh, Sakamoto! Už si vzpomínám.
Kapitán mého torpédoborce!
Nepovídejte.
To sedí. Absolvoval jste námořní akademii.
Ano.
To už je dávno!
Nenapijeme se spolu, kapitáne?
Zrušte mou objednávku.
Jídlo tady není to pravé, že?
Zajdeme někam.
Jsem rád, že se vám vede dobře.
Děkuji, pane.
Mám poblíž opravnu aut.
Musíte na chvíli zaskočit.
Co říkáte, prosím!
Tak dobře, když tedy chcete.
Rozhodně. Na viděnou.
- Děkuji, že jste přišel. - Brzy nashledanou.
Pane, jak je to možné, že jsme prohráli válku?
Dobrá otázka.
Všechno se tím zkomplikovalo.
Přišel jsem domů, dům byl spálený,
nebylo nic k jídlu a ceny byly závratné.
Mohla byste to vypnout?
Půjčil jsem si od tchána, abych si mohl založit živnost.
Obchod jde docela dobře.
Ta dívka před domem je vaše jediné dítě?
Ne, mám ještě starší dceru, ale ta už se provdala.
Za pár dní budu dědečkem. Ani chvíle na odpočinek.
Pro vás bylo, pane, určitě vše snazší.
Ne. Dokud mi přátelé nenašli práci, také jsem měl zlé časy.
Kapitáne,
jaké by to bylo, kdyby Japonsko vyhrálo?
Kdo ví...
Ještě whiskey! Přineste nám celou láhev.
Kdybychom vyhráli, byli bychom teď oba v New Yorku.
Ne v tom salónu zvaném New York, ale v tom v Americe!
- To si myslíte? - Rozhodně!
Protože jsme prohráli, naše děti tancují a
vrtí zadky při poslechu amerických desek.
Kdybychom ovšem vyhráli,
ti modrooci by měli za účes uzel vlasů a
žvýkali by při drnkání melodie na šamisen.
Myslím ale, že je dobře, že jsme prohráli.
Vážně?
Jo...možná máte pravdu.
Už nás víc nezastrašují ti zabednění militaristé.
Tím nemyslím vás, kapitáne. Vy jste takový nebyl.
Dejte si ještě. Do dna!
Zdravím.
Kdepak jste byla?
- V lázních. - V tuhle hodinu?
Dnes se celý den vlekl. Mám vám dolít?
Za vleklých dnů jste krásnější.
Kapitáne, této ženě to tady patří.
Zdravím vás.
Vypadá to, že sem chodíte často.
Docela jo. Doufám, že taky začnete.
Byl kapitánem na mé lodi.
Ráda vás poznávám.
Mám pustit tu píseň?
No, jistě. Pusťte ji.
Pane, napijme se!
Jsem tak šťastný.
Už je to tady!
Do toho, kapitáne. Přidejte se!
Ne, takhle, ale takhle.
"Dnešní počasí: čisté nebe a bouřlivé moře."
- Zdravím tě. - Díky.
- Koiči je tady. - Oh?
- Už jsi zase pil? - Neměl jsem moc.
To jsi teda měl!
Zdravím.
V povznesené náladě?
Narazil jsem na zvláštního kamaráda.
Večeře není. Nezavolal jsi.
Jedl jsem.
A taky jsem potkal ženu.
Kde?
V malém baru. Vypadala přesně jako vaše matka.
Myslíš ve tváři?
I postavou, ale ne když ses podával moc zblízka.
Když se dívala k zemi, tahle část byla podobná.
Vážně?
Kolik jí bylo let?
Tak 28, 29.
Když bylo mámě tolik, ještě jsem nebyl na světě.
Měla na sobě zvláštní košili a pásku do vlasů.
Máma se tak také oblékala?
Ne, vždy nosila kimono.
Ale během evakuace měla na sobě dokonce tátovy kalhoty.
Rád bych ten bar navštívil. Kde to je?
Ano, zajdeme tam někdy spolu.
Ale pamatuj, není věrnou kopií.
Půjdu taky.
Já ne. Raději ji nechci vidět.
Co tě sem přivádí?
No, víš...
Chápu. Mičiko, je připravena koupel?
Dnes jsem nezatopila.
Vážně?
Koiči.
Tak co se děje?
Potřebuji 50.000 jenů, abych koupil chladničku.
Dobře, ale teď to nejde. Spěchá to?
Čím dřív, tím lépe.
Mičiko ti to zítra nebo pozítří donese.
Děkuji ti.
Mičiko, potřebuji mýdlo.
Neměla byste pár rajčat navíc?
Jistě.
Jaký je ten vysavač?
Funguje skvěle.
Tady. Jsou studená.
Díky. Objednali jsme si chladničku.
Není kam pospíchat. Nové modely teď dělají všude.
To máte pravdu. Děkuji.
Přišla jsi dřív?
Ne, před chvílí.
Co je to?
Podívej.
Ty bys je koupil?
- Přinesla už Mičiko peníze? - Ne, ještě ne.
Vážně?
Proč jsi to bral?
Výhodná koupě.
Koupil jsi to?
Můžu zaplatit později.
Miurův přítel si sehnal nové a chtěl prodat tyhle.
Jsou to skvělé hole. Opravdu výhodná koupě.
Chceš si je koupit?
Za jaké peníze? Já to nedovolím!
Mičiko přinese peníze. Požádal jsem o trochu víc.
- Kolik sis půjčil? - 50.000 jenů.
Přesto bys je neměl utratit za tohle.
Pořád jen utrácíš.
To není pravda.
Vždyť stále něco kupuješ.
Taky si chci leccos kupovat, ale ovládám se.
Vrať ty hole!
To už nemůžu.
Ale můžeš. Vrať je!
Co jako hodláš dělat? Hrát golf při svém platu?
Navíc - když už někdy přijdeš domů dřív, jsi unavený.
Vždy jdeš hned do postele. Tak k čemu kupovat golfové hole?
Nech toho!
Pokaždé do terče.
Jsou to dobré hole.
To jsou MacGregors.
Už jsou trochu použité, ale stále je to výhodná koupě.
Já vím.
Kéž bych si je mohl koupit, ale jsem švorc.
Zeptej se Šiokawy. Ten je bude chtít.
Ty nechceš?
Chci, ale mám finanční obtíže.
Tvoje žena je proti?
Ale tohle jsou MacGregors.
- Jo, jsou skvělé. - Prosaď si svou!
Raději ne.
To je tvá žena tak strašná?
Ne, ale kdo ví, jak by to skončilo.
Můžu si je ještě zkusit?
Nemáme moc času.
To stihneme.
Natoč hodiny, ať se nezastaví.
Proč jsi takový?
Tak si jdi hrát golf, když chceš. Neřekla jsem, že nemůžeš.
Jsi jako rozmazlené děcko. Tak víc vydělej, když chceš tolik utrácet.
Žádný komentář?
Ty hodiny!
Zdravím.
Vítej. To je krásný den, že?
Pojď dál.
Jsem ráda, že jsi doma. Myslela jsem, že budeš na golfu.
Tvůj bratr nám svou špatnou náladou ničí neděli.
Co se děje?
Zeptej se ho!
Co se děje?
Tohle ti posílá otec.
Vezmu to.
Děkuji.
Tak vážně, co se děje?
Nemůže ty peníze použít tak, jak chtěl.
Nechej toho!
Prostě si něco umanul a půjčil si peníze navíc.
Mlč!
- Potíž je... - Mlč!
Zdravím.
Vítejte.
Koiči, je tu pan Miura.
Ahoj, co se děje?
Jsem tu kvůli těm holím. Můj kamarád říkal...
Zdravím, co se stalo?
Můj kamarád očekává, že si kupíš ty hole, jak jsi slíbil.
Nechceme je, ale pojďte dál.
Pojď dál.
Určitě? Tak jo.
Je mi to líto, ale můj kamarád na ty peníze spoléhá.
Snažíte se nás donutit?
To vůbec! Jsou to jedinečné hole!
Přijme i splátky.
Vážně?
Ani na splátky! Rozhodně ne!
Jste si jista?
Měsíčně 2.000 na 10 měsíců. To je výhodné!
Rozhodně ne!
Být vámi, koupil bych je.
Tak proč to neuděláte?
Nemůžu. Nemám peníze.
Tak netlačte na nás. Vezměte si je s sebou.
Určitě?
Omlouvám se, že jsem rozčílil tvou ženu.
Tím se netrap. Celý den má špatnou náladu.
Přesto se omlouvám.
Tady.
- První splátka. - Myslíte to vážně?
Ano.
Když je nekoupíme, bude pořád protivný.
Není to fajn, Koiči?
- Jsou to skvělé hole. - Jasně, kvalita!
Takže, vážně?
A pamatujte: už jen devět splátek!
Buďte bez obav. Tak já půjdu.
- Tak brzy? - Vezme peníze a utíká, že?
Mám ještě další schůzku.
Já půjdu také.
I ty?
Zůstaň ještě chvíli.
Nemohu. Mám setkání s přáteli.
Pozdravuj tátu.
A poděkuj mu.
Můžeme jít spolu.
Nashledanou.
Jsi si tím jista?
Nechceš je?
Samozřejmě, že chci.
Ale já si taky něco koupím.
- A co? - Kabelku z kůže.
Je drahá, ale koupím si ji!
Je docela poslušný manžel, že?
Před námi se ale chová tvrdě.
Možná je to nejlepší být mírný ke své ženě.
Snad ano, ale ne zase příliš.
Vážně? S vámi to není jednoduché.
Už jede vlak.
Zdravím. Copak se děje?
Chtěla jsem vám za vše poděkovat.
Oh, tak je to pravda.
Slyšel jsem, že se budete vdávat. Blahopřeji.
Chtěla jsem se rozloučit.
Aha. Povězte mi, je vám 23 nebo 24?
24.
Tak to jste ve věku mé dcery.
Nu, buďte šťastna a buďte dobrou ženou.
Děkuji vám.
Přišel za vámi tento pán.
Aha. Prosím, pozvěte ho dál.
Slečno Taguči, prosím, zastavte se ještě, než odejdete.
Dobře. Zatím nashledanou.
Zdravím.
Jistě máte hodně práce. Omlouvám se, že přicházím neohlášen.
Nic se neděje. Posaďte se.
Bylo od vás milé, že jste nás navštívil.
Našel jsem váš dar pod stojanem na tyčinky.
Nemluvte o tom. Posaďte se.
Takovou štědrost si nezasloužím.
Co to říkáte? Posaďte se.
Navštěvuji vás všechny, abych vám poděkoval za tu laskavost.
To je od vás milé. Byl jste u Kawaie?
Bohužel, nebyl přítomen.
Aha. A teď jdete domů?
Ano, vyšlo to tak, že jste mi zbyl jako poslední.
Pak tedy pojďme domů spolu.
Dobře, ale co vaše práce...
Už mám vše hotovo.
Dejte mi pana Kawaie z Daiwa.
A prosím, pošlete ke mně slečnu Taguči.
Děkuji vám.
Pane, co ještě jednu sklenku?
Díky.
Jsem šťastný.
Jsem tak šťastný.
Omlouvám se za potíže.
Tykev nám vytuhl.
Pane, co ještě jednu?
Ano, děkuji.
Vy jste, pánové, šťastlivci.
Já jsem sám.
Proč jste sám?
Sám a smuten.
Nakonec strávíme život v osamělosti.
V naprostém osamění.
Udělal jsem velkou chybu.
Má sobeckost jí zničila život.
Jak to myslíte?
Mluvím o své dceři.
Držel jsem svou dceru u sebe.
Měla možnost se vdát, ale já jsem byl vdovec.
To byla má chyba.
Promeškal jsem možnosti.
Už musím jít.
Jít domů?
Co ten spěch? Dáme si ještě!
No, to bych ještě mohl.
"Chytni příležitost za pačesy."
"Štěstí přeje připravenému."
"Užívej si, dokud můžeš."
Pane!
Nechej ho spát. Jeho život je vážně osamělý.
Dávej si pozor, abys neskončil také tak!
Oh, to se nestane!
Co když se z Mičiko stane něco podobného jako dcera Tykve?
To určitě ne!
No, mohlo by!
Tak neváhej a provdej ji!
Nebo dopadneš jako Tykev!
Co? Cože? Tykev?
Kde to jsem?
Odpočiňte si, pane. Odvedeme vás domů.
Vy jste pan Kawai?
Přemýšlej o tom.
Otče?
Ano, už jsem tady.
Nezamykej! Kazu ještě není doma.
Vítej!
Co je?
Poslouchej.
Copak?
Chceš se už vdávat?
Svatba. Jsi na ni připravena?
Prosím tě!
Myslím to vážně.
Opravdu vážně.
Otče, ty už jsi zase pil.
Měl jsem pár skleniček, ale myslím to vážně.
Spíš víc než pár!
Co tě přimělo k takové otázce?
Mnoho věcí.
Pojď sem.
Za chvíli.
Už to mám téměř hotovo.
Dost nad tím přemýšlím. Prosím, pojď sem.
Jak byste to zvládli vy dva?
Nedá se nic dělat.
Je ti 24.
Právě. Mám ještě čas.
Než to zjistíš, bude příliš pozdě.
Využívám tvé ochoty být tady a pomáhat.
Co to změní?
Neplánuju se v dohledné době vdát.
Je to prostě nemožné! Víš to stejně dobře jako já.
Co?
Chceš, abych tady zůstala.
To neříkej. Není to pravda.
Ale je!
Co byste s Kazuem dělali?
Zvládneme to.
Jak? Nikdy ses o to nepokusil.
Proč se tím najednou zabýváš?
Takže ty se nechceš vdát?
Nikdy jsem neřekla, že se nechci vdát.
Mnoho mých kamarádek už vdaných je. Některé jsou už matky.
Takže máš načase...
Ne. Je mi takhle dobře.
Uvědomuji si, že tohle jsou naše nejlepší roky,
ale nesmíš si je nechat utéct. Přemýšlel jsem o tom.
Tak přestaň být tak nerozvážný.
To nejsem!
Samozřejmě, že jsi.
Jsem doma.
Sestro, mám zamknout?
Ano, můžeš.
Táto, ty už jsi doma?
- Kde je sestra? - Za tebou.
Ségro, dal bych si večeři.
Co se stalo?
Myslíš, že by tu mohl být někdo, koho má ráda?
- Je to možné. - Vážně?
Nevím, ale existuje dívka, kterou mám rád já.
Nepovídej?
Ano. Tomiko Šimizu.
Odkud je?
To nevím, mluvíme spolu jen občas.
Co dělá?
Je průvodčí v mém autobuse.
Je drobná, kyprá a roztomilá.
Aha.
Hej, ségro, dej mi něco k jídlu.
Udělej si něco v kuchyni sám.
Proč?
No tak. Postarej se sám o sebe.
Už jsem tady.
Omlouvám se, že jdu pozdě.
Co bude k večeři?
V ledničce byla šunka a vejce.
Koupila jsem hamburger.
Děláš i rýži?
Jo, už to téměř bude.
Mičiko dnes přišla ke mně do práce a šly jsme na oběd.
Co se děje?
Tvůj otec ji chce provdat.
Za koho?
A co si bez ní počne?
Říkala totéž.
Takže ona s tím nesouhlasí.
Nevím, ale otec prý s tím v posledních dnech nedá pokoj.
Mičiko je z toho už unavená.
A kdo má být ten dotyčný?
O nějakém muži mluvil pan Kawai. Otec se s ním setkal a říkal, že je příjemný.
Ale Mičiko se nelíbí.
To těžko říct,
ale nezdá se, že by se proti tomu sňatku postavila.
Tak kde je problém?
Dobrá otázka.
Proč teda za tebou přišla?
Myslí, že jí můžu pochopit.
Je to tak?
Vítej.
Jsi doma brzy.
Dobrý večer, otče. Pojď dál.
- Přinesl jsem vařené hovězí. - Děkujeme.
Děkujeme mnohokrát.
Jsi na cestě domů?
Ano, ale rád bych s tebou mluvil. Můžeme se projít?
Ještě jsem nejedl.
Prosím, zůstaň na večeři.
A co si jít něco zakousnout?
- Pokud to chceš. - Tobě to vyhovuje?
Dobře.
Poslouchej,
určitě se to týká Mičiko.
Můžeme jít.
Nezdržím ho dlouho.
Mějte se.
Brzy.
Mohu?
Děkuji vám.
Už jste dojedl?
Ještě jednu, prosím.
Má vypadat jako máma? To si nemyslím.
Ne, když se díváš zblízka, ale určitá podobnost tu je.
Možná.
Tak co ta nabídka?
Je druhorozený, z dobré rodiny.
Vypadá zdravě a důvěryhodně.
Pokud mohu říci, je příjemný.
Ale nemá Mičiko někoho jiného?
Myslíš?
- Ano. - Já taky.
Kazu si myslí, že má ráda může jménem Miura.
- Miura? - Z tvé společnosti.
- Jeho? - Jaký je?
Fajn chlap.
Toho bych rozhodně bral. A co na to Mičiko?
Byla dost neurčitá, ale cítím, že se jí líbí.
Pak je to prosté.
Co kdyby ses o tom před ním zmínil a uvidíme, co on na to.
Jasně. Byl by pro ni dobrým manželem.
Myslím, že je nejlepší, aby si vzala muže, kterého má ráda.
Tak bude šťastnější.
Přesně tak. Hned s ním promluvím.
Prosím, udělej to.
Dnes je tak poklidný den. Mohu zase pustit tu píseň?
Jistě.
- Jakou píseň? - To nic.
Víš, budeš osamělý, až odejde.
Ale je čas, aby se vdala.
Promiňte, že jste museli čekat.
Zvonil jste?
- Dvě tyhle. - A jednu tuhle.
Ještě?
Docela vypiješ, co?
Ani ne. Dvě láhve, to je můj limit.
- Poslyš... - Copak?
- Přemýšlel jsi o manželství? - Máš nějakou dobrou nabídku?
Nevím, jak dobrou, ale ano, mám.
Vážně?
Ano, a myslím to vážně.
Oženil by ses?
No, má to háček.
Máš pochybnosti? Co na to říkáš?
Už máš čas.
To ano.
Problém je, že už někoho mám.
Vážně?
Ještě nejsme svoji, ale žijeme spolu.
Aha.
- A znáš ji. - Kdo to tedy je?
- Mijoko Inoue. - Oh, ta.
Nelíbí se ti?
Ne, je vážně hezká.
Nikomu to ale neříkej. Nic jsme si neřekli.
Neboj.
Jsme zasnoubeni.
Odkdy?
Od výletu naší společnosti loni v létě.
Tak dlouho?
Ale ještě jsem se jí ani nedotkl.
Lháři!
No, držíme se za ruce.
A kteroupak jsi mi chtěl nabídnout?
Zapomeň na to.
Pověz, taky jsem ti něco prozradil.
O koho šlo?
O mou sestru.
Mičiko?
A ona o tom ví?
Ano.
Nicméně...
Kéž bych to věděl dřív.
Jednou už jsem se tě ptal.
Řekl jsi, že se ještě nechce vdávat.
Vážně? To jsem řekl?
No, jistěže.
I Mičiko o tom mluvila, proto jsem to vzdal.
Co ještě jednu?
Je-li to tak, pak je to moje chyba.
Jaká škoda! Měl jsi to říct dřív!
Některé věci prostě nevycházejí.
Jo, asi ne.
- Objednáme si ještě? - Jistě.
Je vážně dobré.
Je to má chyba.
Měl jsem na to myslet dřív.
Musíme jí říct, jak se věci mají.
To máš bohužel pravdu.
Řekl bys jí to?
Já?
Má ho v srdci. Ptal jsem se jí ráno.
No, pak bys jí to možná měl říct ty.
Je mi jí líto.
Mně taky.
Co jí mám říct?
Dáte si čaj? Koiči?
Proč ne.
- Mičiko. - Ano?
Pojď sem na chvíli.
Posaď se.
Co je?
Neměl jsem v úmyslu být nějak úporný,
ale požádal jsem Koičiho, aby se zeptal pana Miury, co k tobě cítí.
Věc se má tak, že...
Miura tě měl rád, ale teď už je zadaný.
Měl jsem se tím zabývat dřív.
Je mi to líto.
Neměl jsem nejmenší tušení, co cítíš k Miurovi.
Je to má chyba, že jsem se nezeptal dřív. Promiň.
To je v pořádku, otče.
Chtěla jsem znát své vyhlídky.
Jsem ráda, že ses ho zeptal.
Opravdu?
Tak proč se nesetkáš s mužem, kterého navrhl táta?
Setkáš se s ním?
Ano.
Je tedy vše v pořádku?
Ano. Nechám to na vás.
Jsem rád, že to vzala tak dobře.
Ano, vskutku.
Obával jsem se, že bude plakat.
Ano, myslel jsem, že bude zklamaná víc.
Vypadala úplně klidně.
Ano, a díky za to!
- Co je se ségrou? - Jak to myslíš?
Vypadá to, že brečí.
Copak?
Co je?
Já na tom muži netrvám!
Pokud by se ti nelíbil, tak to řekni.
Ale aspoň jednou se s ním sejdi, ano?
Dobře.
Fajn.
Nechceš jít dolů na čaj? Pojď se k nám přidat.
Je tu někdo?
Vítejte. Prosím, pojďte dál.
- Profesor Horie je už tady. - Vážně?
Pojďte, prosím.
- Už je tady? - Ano.
- Prosím, posaďte se. - Děkuji.
- Ahoj. - Jdeš pozdě.
Horie, kdy jsi sem dorazil?
Slyšel jsem, že přijdeš.
Tak takhle, jo?
Pokud to chceš tak...
Konec hry.
Je to má hra!
Posluž si sám.
Jak jsem říkal v telefonu ohledně té nabídky k sňatku,
můžeme dojednat schůzku?
Jistě.
Zjistil bys, kdy se mu to hodí?
O čem to tady mluvíte?
O sňatku Mičiko.
Počkej. Nemůžeš hrát dvojí hru!
Počkej, až odpoví má strana.
Co to má znamenat?
Loudal ses, proto Kawai oslovil mě.
V sobotu.
Včera měli domluvenou schůzku.
Mám opravdu nádhernou dívku, že?
No, není pěkná?
Je, velmi.
Sestra mého asistenta.
Menší než Mičiko, ale opravdu atraktivní.
- Chápu. - Je jí 24.
To už je nejvyšší čas.
Vážně? Takže už je to rozhodnuto?
No, zdá se to tak.
- Vypadá to, že se do sebe zbláznili. - Opravdu?
Ne?
Dlouho ti to trvalo. Je mi to líto.
Chápu.
Nebuďte tak krutí.
Co je k smíchu?
Lžou, to je vše.
Naplánovali to, než jste přišel.
Tak? Ti darebové!
A co tvé řeči o mé smrti? Teď jsme si kvit.
To ano, ale vylekal jsi mě.
To jsem si oddychl.
Pane Hirajamo, nebudete bez Mičiko osamělý?
Ano.
Nemůže ji u sebe držet navždy.
Doufám, že se jí bude líbit.
Určitě.
Taky si to myslím.
Když to funguje, je to vzájemné.
Jako v mém případě.
Hej, jsi na tahu.
Vážně?
Jsem na tahu?
Podzimní západ slunce
Hory planou měnícími se barvami
Jedny jsou tmavé
Jiné jsou světlé
Zelené odstíny sosen...
Haló.
Ano, přesně tak.
Cože?
Ano, máme už dvě auta, ale potřebujeme ještě jedno.
I malé bude dobré.
Tak. Prosím, pospěšte si.
Bude tu co nevidět.
Dobře.
Na auta je třeba být opatrný. Jdi zavřít zadní dveře.
Všechno je velmi hektické.
Pošlu sem Akiko, dokud si někoho nenajmeš.
Nechej to tak. Má dost své práce.
Už to čeká?
Co myslíš?
Dítě.
Ne, ještě ne.
Stejně bychom si teď žádné nemohli dovolit.
- Takže si to hlídáte? - Ano.
Tak nějak.
Už bys měl mít děti.
Přece nechceš, aby dokončily střední školu, až ti bude 50.
To máš pravdu.
Kolik ti bylo, když jsem se narodil?
26.
Šestadvacet?
Pane, nevěsta je hotova.
Tak?
Děkuji.
- Půjdeme napřed. - Děkuji.
Prosím, pojďte dál.
Takže všechno hotovo?
- Vypadáš nádherně. - Krásně.
Půjdeme?
Otče.
Já vím, vím.
Buď dobrou ženou.
A buď šťastna.
A teď pojďme.
- Vážně? - Rozhodně.
- A teď je řada na tobě. - Jak to myslíš?
Mladou manželku!
- Za pomocí těch pilulek? - Přesně tak.
No tak!
Horie, zdá se, že se ke mně začínáš chovat neslušně.
Neslušně? Jako to?
Však víš.
Nesmysl. Jsem spořádaný a slušný.
Slušný přes den, neslušný v noci.
Oh, chápu.
Vskutku!
Co tím naznačuješ?
Pane Hirajamo, nastěhuje se Koiči s svou ženou k vám?
Ne, ještě mám Kazua. Zvládneme to spolu.
Mladé páry by měly mít svůj vlastní život.
Ano, veteráni by jim měli jít z cesty.
Jste tak dobrý otec.
Děkuji.
Není zač.
Víte, nejlepší jsou vlastně synové.
To je pravda.
Nemá smysl mít dceru.
Chlapec či dívka, to je jedno. Dříve či později odejdou.
A opustí starší.
Pročpak si stěžuješ?
No, taky jsem provdal dceru.
No,
sotva stojí za to je vychovat.
To je pravda.
Jak řekl Tykev:
"Nakonec strávíme život v osamělosti."
Buď rád, že nejsi jako on.
Tykev, jo?
No, půjdu.
Už odcházíš?
Ano, není zbytí.
Jste v pořádku? Nemám vám zavolat taxi?
Děkuji za vše, co jste dnes udělala.
A děkuji i vám dvěma.
Vážně jsi v pořádku?
Je mi dobře. Projdu se k zastávce.
Mám jít s tebou?
Není třeba. Zůstaň tady.
Je to vaše?
Ne, to je mé.
Na viděnou.
Ještě?
Co se mu stalo?
Chce být sám. Chybí mu.
První noc poté, co odejde dcera, je těžká.
To je pravda.
Po vší té práci, kdy je člověk vychovává.
Opouštějí nás tak brzy.
Vítejte.
Vítám vás.
Pan Sakamoto právě odešel.
Vážně? Mohu dostat pití?
S vodou?
Ne, jen tak.
Odkud jdete?
Z pohřbu?
Z něčeho podobného.
Mám pustit tu píseň?
Kajo, pusť ten pochod.
"Hlášení z císařského velitelství:
V 05.30 císařské loďstvo napadlo nepřítele..."
- A prohrálo. - Přesně tak.
Prohráli bitvu.
Táta má zpoždění. To by mě zajímalo, kam šel.
Jo, už je pozdě.
Možná u pana Kawaie.
I na toho je to pozdě.
Souhlasím s tebou.
Už je tady.
No, konečně doma.
Vypil jsi toho hodně?
Otče, kde jsi byl?
- Zdravím tě. - Ach, vy jste tady.
Jdeš docela pozdě.
Musíš být unavený.
Ale bylo to hezké, ne?
Ano, bylo.
Věřím, že jí všechno vyjde.
Buď bez obav. Vyjde.
Mičiko je chytré děvče. Bude to dobré.
Taky v to doufám.
Netrap se. Bude se mít dobře.
Měli bychom jít.
Ano.
Sem tam se zastavím. Zavolejte, budete-li mě potřebovat.
Otče, už jdeme.
Odcházíte?
Občas se zastavím.
Zatím.
- Opatrujte se. - Dobrou noc.
Dobrou noc.
Otče, jdu do postele.
Jen jdi.
Otče,
nepij tolik.
Postarej se o sebe. A na mě se neohlížej.
Jsem v pořádku.
Bránit naše lodě či jimi útočit
Jdi už spát.
Jsou spolehlivé plovoucí pevnosti
Co to vyvádíš? Pojď si lehnout.
Pokud nachladneš, nebude to moje chyba!
Už usínám.
Od zítřka nás čekají perné dny.
Udělám ti snídani.
Jsem úplně sám...
Stráž plovoucích pevností Země vycházajícího slunce...
K O N E C
Překlad z anglických titulků: Lepros
www.Titulky.com