- Kdo v tom filmu hraje? - Jean Marais. Pojď se mnou!
Dnes ne.
No tak! Proč ne?
Jdi sama.
To je Non-chan!
Zajímalo by mě, kam jde.
Když se takhle prochází,
vždycky vypadá tak noblesně.
Zahněte k ústředně.
Co si zakočit k Aje?
Co ten účet?
Zaplať ho.
A... je tady paní Satake.
Také slečna Setsuko.
Vezmu si to.
Zdravím.
Jak se vede, Setsuko?
Co jste dělaly?
- Kdy? - Poté, kdy jsme společně jedly?
Ten den? Šla jsem se projít se Setsuko.
Taky jsme viděly kabuki. (jap. divadelní forma)
Bylo to zajímavé?
Ano, seděly jsme na balkóně.
Herci vypadali hrozně malí.
Jako když se člověk dívá do jámy.
Ale líbilo se mi to.
To je milé.
A byla jsi tam?
Kde?
V herně?
- Hrála jsi? - Ne.
- Tak to zkus. - Slyšela jsem, že je to zábavné.
Ne.
Je to zábava!
Zajděte si tam.
Ne. Nechej toho!
Nevlídná teta!
Pro ni je všechno zábava.
Nejlepší čas života.
Proč?
Být vdaná není snadné.
Proč ne?
Tvůj manžel by byl nevrlý, neměla bys čas na hraní.
Vážně?
Jistě, byl by velmi nepříjemný.
Nebo ne? Vážně si nedáte kávu?
Ne, díky.
Teti, musím jít.
Tak jdi.
- Jdeš někam? - Ano.
Kampak?
Na film.
Jean Marais?
Je to tvůj typ?
Která část jeho obličeje se ti líbí nejvíce?
Horní nebo dolní?
Musím jít. Nashle.
Zase se tady zastav.
Určitě.
Hezký den.
Ano, chci jít ven.
Kam?
Do nějakých lázní.
Přes noc?
Je nejlepší sezóna.
Půjdeme?
Teď?
Nemůžeš?
Tak jsem to nemyslela.
Tvůj muž?
Máš to?
Co?
Důvod!
Setkání absolventů.
To už jsem použila.
Setsuko se udělá špatně.
Jde na výlet a udělá se jí špatně.
Ne, to nevyjde.
Ale jo, vysvětlím jí to,
až sem dorazí...
Co s ní?
Zůstane tady a my půjdeme.
Dobře, jsi chytrá.
Díky.
Řeknu to svému muži.
Do kterých lázní? Hakone?
Šuzendži.
Ty jsou nejlepší.
Haló? Toa obchodní společnost?
Mohu hovořit se Satakem?
Děkuji vám.
Kterým vlakem?
Budeme tam včas na 4.15.
Vážně? Není tam, aha.
To není nutné.
Děkuji vám.
Co se děje?
Není tam.
Odešel s hostem.
Zajímalo by mě kam.
Čekáš?
Ne moc dlouho.
Jako obvykle.
Pivo, prosím.
Zkouška?
Finanční teorie.
Příjemné. Prošels?
Doufám. Víš, co znamenají sinusoidy?
Průzkum spotřební ceny, že?
Znáš to dobře.
Ty jsi to nevěděl?
Projdeš?
Snad.
Tak se na to napijeme.
Projdu?
Mě se neptej.
Projdu, ne?
V mé společnosti tě nezkouší.
Jaký nedostatek zájmu!
Když projdeš, řekni to své matce.
Kolik jí je let?
Šedesát tři.
Už tolik. Ten čas ale letí.
Hrál jsem si s tvým starším bratrem.
Když umřel, zestárla o něco víc.
Vážně?
Hezké šaty.
Ovšem z druhé ruky.
Je v nich nějaká havěť?
Jistě, že ne!
Víš, co jsem měl na mysli?
Štětice?
Štěnice!
Prostě nějaký hmyz.
Už tě nebudu moci dál podporovat.
Já vím. Vstoupím do nějaké společnosti.
Je mi dobře.
Nejlepší čas života.
Vše je možné, jsme mladí!
Pan Satake se vrátil.
Vítej doma.
Jdeš pozdě. Měl jsi návštěvu?
Volala jsem ti.
Co jsi chtěla?
Máš hlad?
Ne, jedl jsem.
Zrovna když jsem ti navařila.
Co sis dal?
Nic moc.
Non-chan mě přišel navštívit.
Dáš si koupel?
Počkám a půjdu po tobě.
Proč nejdeš první?
Poslouchej... poslouchej...
Já...
dnes... jsem šla do obchodu k Aje.
A pak... víš?
Co mám vědět?
Setsuko je v lázních.
To jsem nevěděl.
Ani já ne.
Volal mi někdo?
Myslím, že ne.
Setsuko byla na srazu absolventů.
A rozbolel ji žaludek.
Koho?
Setsuko.
Trpí a bolí ji to.
Co ji bolí?
Žaludek.
Není to slepé střevo?
Slepé střevo? Bude v pořádku?
Slepé střevo, to nic není.
Přesto mám obavy.
Můžeme ji tam nechat samotnou?
Myslím, že je trochu nesamostatná.
Má mě ráda a chybím jí. Chudáček!
Já vím, tak jdi a dej na ni pozor.
Smím? A co dům?
To je jedno. Jdi hned.
Půjdu zítra, ano, zítra. Bude mít radost.
Slečna Setsuko je tady.
Dobrý večer.
Copak, Setsuko! To sis ze mě vystřelila?
Ráda vás vidím.
Měli jsme o tebe strach. Copak jsi nebyla v lázních?
Já?
- Tvůj žaludek je úplně v pořádku? - Žaludek?
Je to lepší? Bolelo to hodně?
Báli jsme se o tebe. Úplně nás to šokovalo.
O kom to mluvíš?
O tobě, o kom jiném?
Divné, tak komu teda bylo zle?
Co to říkáš?
Vždyť to není dlouho, co jsme byly spolu.
Jsi hloupá.
Proč?
Protože jsi přišla.
Proč?
Copak jsi nezaskočila ještě k Aje?
Hlupačko!
Haló? Aja?
Setsuko se právě vrátila.
Ano, je to malér.
Takže... komu bylo zle?
Někomu je zle?
Neruš, jdi pryč.
To nemluvím k tobě.
Tak kdo to je? Takako?
Aha, ta bude v pořádku.
Hej, ještě mluvím... mluvím.
Hezký den, že?
Cítím se skvěle.
Mlč. Máš zánět slepého střeva.
Málem jsem zapomněla.
Nejez!
Pro tebe, Setsuko.
Výtečné!
Jistěže.
Nepij tolik. Je ti zle.
To stačí.
Vážně mě rozbolel žaludek.
Opravdu?
Ano, bolí mě.
Dobře!
Je to, jak by to mělo být.
Přesně podle našeho plánu.
Myslím, že to bolí víc.
Bolí to!
Tvůj muž se to nedovtípil?
Ne, ale mnohé udělalo urovnávání.
Kéž by byl chytřejší.
Ale teď už je zcela bez pochyb.
Takže je trošku hlupáček?
Ano. Je to takový hlupáček.
- Pan Tupohlav. - No teda.
Dej si a neříkej to tátovi.
Neměj strach.
Jsem ráda, že máš zánět slepého střeva.
Příště ho budeš mít ty.
Haló. Počkejte chvíli.
Hovor z Tokia.
Haló? Kdo je to? Fumi?
Je tam pan Satake?
Je tam, Tupohlav.
Haló, to jsem já.
Dostala jsem se tady kolem páté odpoledne.
Takako bylo opravdu zle.
Dost si vytrpěla, ale teď už spí.
Ne, operace zapotřebí nebude.
Možná zítra přijedu domů. Možná později.
Dobrou noc.
Dejme si ještě trochu saké.
Ještě saké, prosím.
Cože ty jsi pořád na lince?
Dobrou noc.
Haló? Hovor jsem skončila, přineste nám saké.
Byla jsi dobrá.
To je zvyk.
Setsuko, neříkej mu to.
Tak ještě saké.
Zapívejme si.
Když fialka začne rozkvétat...
Dívčí revue?
Chodily jsme za školu, abychom to viděly.
Co je ti?
Děje se něco?
Je mi trochu špatně.
Vy jste všechny v pořádku?
Tak co je?
Mám vám připravit postel?
Paní Satake se zítra vrátí.
Získal tvůj bratr tu práci?
Prý ano. Děkuji za optání.
To je dobře. Kde bude pracovat?
V Sendai.
Zvládnou to tví rodiče bez něj? Půjde to?
Ano, mám ještě jednoho bratra.
Co dělá ten?
Učí ve škole.
Pak jsou rodiče bez starostí.
To je milé, že se máte všichni dobře.
Děkuji vám.
Mám ještě udělat čaj?
Ne. Klidně jdi do postele.
Pak tedy, dobrou noc, pane.
To je mi líto, že jsem propásla ten baseballový zápas.
Ano. Taky mám ráda "ničící homery".
Co je ti?
Bolí mě hlava.
Protože jsi moc pila.
Byla přinucena, že?
Už nepij.
Jaká sobecká teta!
Podívej na to množství.
Tamhle. Pojďte se podívat.
Co je?
Podívejte tam.
Co je?
Vidíš.
Nepřipomíná ti někoho?
Ta velká, pomalá.
Jenom neříkej.
Já myslím, že ano.
Já zase ne.
Na lichotky už je pozdě.
Tamta? Ta rozhodně vypadá jako on.
Kdo? Strýc?
Nebuď tak otevřená!
Dobré ráno, pane Tupohlave.
Jezte, pane Tupohlave!
Ta druhá to snědla.
Jezte!
Zase mu to ukradla.
Jak hloupý chlapík!
Strýček vůbec nejí.
Až budeš mít hlad, na mě si nestěžuj!
Kde máš tašku? Nepotřebuješ ji?
Setsuko, jdi mu vzít tašku.
Fumi, strýčkova taška.
Máš nakřivo kravatu.
Jdi se ostříhat.
Dost!
Nemají tady holohlavé kapry?
Strýček konečně jí.
Ta dlouhá, hubená vypadá jako...
můj manžel.
Přesně.
Nenachlaď se, když tam tak plaveš.
Kde je teď?
Z Lyonu se vrací do Paříže.
Přeju si, aby můj muž také odjel někam daleko.
Daleko? Kam?
Kamkoli by bylo fajn.
Když mě pořádně nevnímá.
Už zase začíná Je tím posledlá.
Hezký den, že?
- Zůstaneme ještě jednu noc? - V úterý se musím vrátit.
- Proč? - Chci vidět baseball.
A co ty?
Hele, tamhle je tvůj manžel.
Vážně!
Neupřesnil den, kdy přijede.
Je sám?
Evidentně. Ale je to divné.
- Proč? - Není fanouškem baseballu.
Má cigaretu.
Dívá se na zápas...
Už ji vidím.
Koho?
Nevím.
Kdo to je?
Gejša?
To si nemyslím.
Bardáma?
Možná pracuje v jeho oblíbeném baru.
Je pěkná.
Tak se mi zdá, že jsi nějak zbledla.
Lhářko!
Žárlíš?
Nesmysl!
Zdá se, že jsou si blízcí.
Nehněváš se?
Ne.
Vždyť je to skvělé.
- Přinutím ho, aby mi něco koupil. - Třeba kimono.
Pravděpodobně ho to bude dost stát.
Nu, jaká pomoc!
Zločin se nevyplácí! Chudáček.
Prosím pozor!
Paní Taeko Satake!
Má jít ihned domů.
To by mě zajímalo, co se stalo.
Paní Taeko Satake!
Je to naléhavé.
Co se stalo?
Slečna Setsuko je zde.
Takže jsi telefonovala ty?
Ne. Udělala to sama.
Vítej doma.
Co se děje?
Proč?
Nu, oznámili to trochu hlasitě. Byla jsem v šoku.
Přines nějaké studené pití.
- Děkuji. - Zač?
Za ty lázně.
Něco naléhavého?
- Už jsi to slyšela? - Co?
O mé manželské schůzce.
Co je na tom zlého?
Ale já nechci žádnou schůzku.
Co to povídáš? Nic na tom není.
Ty s tím souhlasíš?
Jistě!
To je tak hloupý nápad. Ne, děkuji!
Nemůžeš se věčně jen bavit.
Kolik je ti?
Jednadvacet.
Nechci mít manželství jen na chvíli.
Co to říkáš?
- Smím se tě tedy na něco zeptat? - Jistě.
Jsi šťastná?
Ano.
Lžeš, vždyť vím,
že ty a strýc jste se vzali kvůli dohodě.
A co?
Nerozumíte si.
- V čem? - V mnoha směrech.
Vycházíme spolu.
Ne, nevycházíte.
Lhala jsi mu, abys mohla do lázní.
Protože jsem chtěla jet. A ty také.
Ale proč jsi mu neřekla pravdu?
Ty jsi pořád ještě dítě.
Nemám ráda dospělé.
Považovala jsi toho tlustého kapra za strýčka.
Chudák strýček.
Vícekrát už tě s sebou nevezmu.
Pokud se vdám,
nikdy o svém manželovi nebudu hovořit škaredě.
Ani si takového muže nevezmu. Sama si vyberu.
No, jo, holčičko, ale brzy to pochopíš.
Nechci to chápat.
Nikdy nebudu svému manželovi říkat "pane Tupohlave"!
Ředitel si vás žádá.
Mě?
Dlouho jsme se neviděli.
Volal jste mě, pane?
Váš tchán přijel, posaďte se.
Přijel jsem tě navštívit.
Zdá se, že jsi zaneprázdněn.
Jak jdou obchody?
Kolísání bude pokračovat až do podzimu.
Vážně?
Host, pane Satake.
Pro mě?
Omluvíte mě tedy?
Poslouchej,
řekneš Taeko, že má přijet domů?
Omluvte mě.
Brzy pošlu Satakeho za hranice.
Co se děje?
Dostal jsem práci.
Vážně? Blahopřeji.
Buď mým garantem.
Dobře.
Máš hodně práce?
Proč?
Pojďme to zapít.
Platím?
Ne, já!
Určitě?
Oslavujeme.
Kde?
Blízko mého domu prodávají řízky.
Jsou velké, ale levné.
Takže se uvidíme v pět.
Počkám venku.
Tak zatím.
Vepřové řízky.
Nechutnalo?
Chutnalo, mám dost.
I to ostatní je dobré.
Chceš ještě?
Ne, díky.
Hej, číslo 7 nefunguje!
Pojďme ke mně.
Dost ti to vychází.
Nesmí se to dělat příliš silně.
Proč nejdeme ke mně?
Dnes ne.
Bojíš se manželky?
Jistěže ne.
Zapadlo to.
Jsi bez kuličky?
Nefunguje to?
Hej, číslo 18 nefunguje!
Nezlomte to.
Nefunguje to.
To bouchání tomu nepomůže.
Která díra?
Tady.
Hej, veliteli!
To jsi ty?
Rád tě vidím.
Po takové době.
Pojď dovnitř.
Kdo to je?
Byli jsme ve stejné četě.
Prosím, pojďte dál.
Vy taky. Pojďte!
Prosím.
Máme hosty.
Taková doba.
Jo, ale vůbec ses nezměnil.
Ani ty ne, jsem rád, že se máš dobře.
Díky, ale zestárnul jsem.
Má žena. Tohle byl můj velitel.
Na nádraží v Šibuji jsem narazil na Takahašiho.
Já jsem potkal v Ginze Fudžitu.
Je taky v Tokiu?
- Má autoopravnu. - No teda.
Dejte si.
Nečekal bych, že tě tady potkám.
Ani já ne.
S touhle prací jsem začal nedávno.
Potkal jsem svého velitele proto, že jste tloukl do automatu.
Omlouvám se.
To je v pořádku.
Jsem vážně rád.
Jak to jde? Vypadá to dobře.
Je to jakž takž. Ale
myslím, že to brzy ustane.
Není to pořádná práce.
Ale je to příjemné.
Hraješ pačinko často?
Ne, dnes poprvé.
A co vy?
Občas.
Mám dojem, že jsem vás tu už viděl.
Někdy sem zajdu.
To není dobré.
Pačinko by neměla být vášeň. (p. - kombinace tivoli + výherní automat)
Trápím se tím.
Dejte si ještě.
Chápu, proč je to vášeň. Je to totiž zábava.
Nemělo by se to považovat za zábavu.
Jinak se totiž svět nezlepší.
- To si myslíš? - Rozhodně.
Dřív to bylo zábava...v Singapuru.
Jo, ale už žádné války.
Byl to hnus.
Přesně tak. Vnímám to stejně.
Ale zajímalo by mě, jak to vypada u Severního mostu.
I mě.
Měl jsem rád palmy.
A nebe tam bylo úžasně čisté.
V noci člověk viděl moře hvězd.
To ano!
Hlavně Jižní kříž.
Ten jsem miloval.
Opravdu miloval.
Můj kámoš chtěl jako první prorazit linii nepřítele.
Byl statečný, ale zabili ho v akci.
Urnu s popelem v rukou mám teď, když kráčím
v ránu ulicemi Singapuru.
Kámo, koukni na ten mírumilovný modrý oceán.
Hleď, zářící Jižní kříž nad Maracca.
Den po dni jsme útočili na nepřítele
a spolu jsme sledovali bojové útoky našich letadel.
Dědečku, teta Taeko je tady.
Aha, dobře.
Pojď! Pospěš si.
Už jdu.
Pospěš.
- Řekl jsem mu to. - Děkuji.
Kdo je ten potenciální ženich?
Syn úředníka na vyslanectví.
Setkala ses s ním?
Ještě ne.
On a můj manžel spolu chodili do školy.
Zdravím.
Hovoříme o Setsuko.
Prosím, doprovoď ji. A kam to vlastně půjdete?
Na divadlo kabuki.
Opět jsem ti poslal peníze.
Neutrácej zbytečně. Je to nefér vůči Mokičimu.
Neutrácím.
To je dobře.
A co třeba tuhle neděli?
Dobře.
Souhlasí Setsuko se schůzkou?
Nakonec ano. Od včerejšího večera.
Bylo to s ní těžké?
Nejdřív si stěžovala, takže dostala vyhubováno.
Opravdu se divím, že souhlasila.
S odporem.
Líbí se mi.
Mně otec taky domlouval.
Plakala jsi tehdy.
Vážně? Co dělala Setsuko.
Odešla do pokoje a zůstala tam do rána.
To je děvče!
Je jiná než my.
Ano. Čte zahraniční romány.
Taky jsem něco přečela a byla jsem v šoku.
Dnešní knihy jsou skandální.
Našla jsi Setsuko?
Ne.
Na toaletě?
Ne, dívala jsem se všude.
To by mě zajímalo, kde je.
V reastauraci?
Možná.
Podíváme se.
Děkuji.
Nebudu tě otravovat.
Doufám, že ne.
Neměj strach.
Co jít ven?
Je tak hezky. Pojďme!
Byl jsi tam zase?
Ano. Je to zábava.
Ten úplně poslední
nakonec překoná ostatní.
No, není to napínavé?
Vskutku vzrušující.
Pojďme.
Dobře, že jdeš.
Pohltí tě to. Bitva pačinko!
Pačinko není souboj.
Ale je hezké.
Ve stručnosti.
I když jsi v davu,
můžeš se nad sebe povznést,
klidně můžeš být sám,
jen ty a kuličky.
Můžeš zapomenout na všední starosti a
vnímat jen a jen kuličky.
Naprostá samota.
V tom je kouzlo a štěstí samoty.
Ale závody na kole jsou mnohem zábavnější.
To asi ano.
Ale představ si
kuličky řídící kola,
sledující diváky, to je teprve zábava.
Fumi!
Kdy jsi přišla?
Právě teď.
Volal jste, pane?
Jdu ven.
Nemáš být na schůzce týkající se sňatku?
Vypařila jsem se, předstírajíc, že musím na toaletu.
- Aniž bys jim to řekla? - Ano.
Hledají tě.
A co?
To se nedělá.
Nelíbí se mi taková schůzka.
Přesto se musíš vrátit.
Ne.
Hledají tě.
Pojďme.
Musíš jít.
Pojď!
Ne!
Musíš!
Pojďme.
Odvedu tě.
Kam?
Do divadla.
Skvělé!
Pojďme!
Pojď!
Ale no tak!
Kdo je ten její nápadník?
To nevím. Nikdy jsem se s ním nesetkal.
Bude ostýchavá?
To už dnes děti nejsou, ne?
A co ty?
Já jsem byl.
Vážně? Já taky budu!
Strýčku!
Jste tady?
Proč jsi tu?
Znovu jsem odešla.
To jsi neměla.
Co na tom sejde.
Tak co? Začínají.
Skvělé! Na kterého sis vsadil?
Na červeného a černého.
Červený moc dobrý není.
Předjel ostatní!
Setsuko, už bys měla jít domů.
Ještě je brzo.
Jak to jde?
Už toho nechej a jdi domů.
Ještě ne. Začínám vyhrávat.
- Daří se? - Jde to.
Zkus čtyřku.
Čtyřka, to je vítěz!
Setsuko, jdi domů.
Ještě ne.
Nezaplétej mě do toho. Půjdu.
Tak jdi.
Ty jsi ale! Opravdu půjdu.
Tak jdi.
Strýčku, koukni!
Odcházím.
Doprovoď ji na zastávku.
Na viděnou.
Odcházíš?
Ráno brzy vstávám. Dobrou noc.
Setsuko, přestaň a jdi domů.
Půjdu. Dobrou noc.
Přišla jsi sama od sebe.
Neříkej, že jsi byla se mnou.
Já vím.
Určitě?
Číslo 16 nefunguje!
Je to horké!
Horké, ale dobré.
Proč ses z té schůzky vytratila?
Protože se mi to nelíbí.
Takové setkání mohla být zábava.
O tom pochybuji.
Mohl to být příjemný chlapík.
Na to zapomeň.
Vážně?
Domluvené sňatky nemusejí být vždy špatné.
To říká kdo?
Důležitá je jeho osobnost.
Nemiluji ho.
Láska přijde postupně.
Postupně se do něj zamiluješ. Nic na tom není.
Jsi tak prostý.
Co je na tom zlého být prostý?
To je jako být zvířetem.
Víš, ty zase přemýšlíš až moc.
Všechna manželství jsou stejná.
Výtečné, že?
Ano.
I ta omáčka je dobrá.
Tak by to mělo být - levné, ale dobré.
Tady kolem je dost levných dobrých jídel.
Vím ještě o jednom obchodu.
Vezmi mě tam.
- Tvá teta se bude zlobit. - A co?
Ještě nudle?
Ne, díky.
Ještě jednou. A hodně omáčky!
- Setsuko sem přišla? - Ano.
Kdy?
Půl hodiny po tvém odchodu.
Odvedl jsem ji zpět do divadla.
Jenže tam už nepřišla.
To by mě zajímalo, co to mělo být.
Neměla se tak zachovat.
Byla k tomu mladému muži hrubá.
Není to tak? Skutečně hrubá.
Ano, máš pravdu.
To je proto, že ji rodiče rozmazlili.
Měli na ni být víc přísní.
Vyhuboval jsi jí, že?
Je to tak.
Tak vyhuboval? Myslím to vážně.
Dnes mě opravdu vyvedla z míry.
Je to s ní těžké.
- To rozhodně. - S tebou taky.
Strýčku.
To jsi ty? Copak jsi nešla domů?
Matka šílí.
Tvá teta taky.
Tetička je dobrá.
Ale máma je prostě dotěrná.
Šla už tetička spát?
Ještě je vzhůru.
Neříkej jí, že jsem přišla.
Setsuko!
Teti, dobrý večer.
Víš, co jsi provedla?
Omlouvám se.
Nemluvím s tebou!
Vyhubuj jí!
A nešetři ji!
Posaď se, Setsuko.
Posaď se!
To, že ses nedostavila na schůzku, od tebe bylo ošklivé.
Byla jsi k tomu muži hrubá.
To jsi přehnala.
Má pravdu.
Měla jsi být víc ohleduplná.
Vždyť už jsi dospělá.
Chováš se ale jako dítě.
Ano. Dobře poslouchej!
Všichni se o tebe báli.
Nu, bylo to sobecké.
Proč si mě dobíráš?
Nevaroval jsem tě?
To chceš dostat medaili?
Nu, co už.
Tohle jsem vyhrála. Dej půlku Non-Chanovi.
Ještě mi nějaké zbyly.
Brzy půjdu zase.
Neškubej s tím příště tolik.
Udělej to takhle.
Musíš lehce, pak...
Drahý!
Byl jsi se Setsuko!
Proč jsi lhal?
Já jsem...
Co jsi?
Nelhal.
Tak co tedy?
Jen jsem ti to neřekl, to je vše.
Věděl jsi o té schůzce. Nebo snad nevěděl?
Ano. Zavedl jsem ji k divadlu.
Ale vždyť tam nepřišla.
Vážně mě tam přivedl.
Tak proč jsi nepřišla?
Kam jsi odešla?
Už je to dobré.
Není to dobré.
Nechtěla se s ním setkat.
A co?
S tím se nedá nic dělat.
Tak co bys navrhl ty?
Když ji budete k sňatku nutit,
dopadne její manželství jako to naše.
Aha. No, to je pěkné!
Chápu.
Nezlobíš se?
Co se dá dělat.
Člověk si neporučí.
Kdy se to stalo?
Před deseti dny.
Od té doby s ním nemluvíš?
Jak to snáší?
Chtěl mluvit. Tak jako v předešlých večerech.
Proto jsem šla do postele dřív.
Klepal na mě.
A volal mě a přemlouval: Otevři.
Obdivuju tě, že to vydržíš.
Ale dlouho to trvat nemůže.
Já s ním teď jen nechci mluvit, to je vše.
Jsi sobecká. Taky jsi mu lhala.
Vždyť všechny manželské páry si lžou.
Vážně?
Všechny takové nejsou.
Některé páry si nelžou.
Pokud ne, pak se navzájem nudí.
Jen se s nimi srovnej, jsme na tom mnohem lépe.
Myslíš? Spíš vůbec ne.
Jednoduše řečeno: ty chceš příliš mnoho.
Jak to?
Do školy jsi nechodila jen proto,
že se ti nelíbil tvůj účes.
To už je minulost!
Ty ses ale vůbec nezměnila.
Všechno chceš jen podle sebe.
Jsi zcela sobecká!
Zdravím.
Muži se vede dobře?
Můžeme si promluvit?
Ano?
5.000 jenů.
Potřebuji peníze.
Jsem rád, že se máte dobře.
- Tady. - Nu, omlouvám se.
Počkej!
Dej mi je!
Co?
Peníze.
Chceš je zpátky?
Jdi rovnou domů!
Milý, že?
Ne vždy.
Vážně?
Tvůj muž je milý, ale ty jsi sobecká.
Nejsem.
Jsi, ale ať říkáš cokoli,
- přesto ho miluješ. - Nemiluju.
Miluješ, jinak by ses rozvedla.
Ty tomu nerozumíš.
Čemu?
Mým pocitům.
Ale rozumím.
Nerozumíš. Já už půjdu.
Proč tak brzo? Poslouchej...
Copak?
Večeře je připravena.
Už jdu.
Už jde, pane.
Dej mi rýži. Mám hlad.
Zdravím tě. Už jsem začal jíst.
Proč nejíš?
Drahý,
Co je?
Takhle nejez!
Omlouvám se.
To takhle jíš pořád?
Jí takhle?
Jí takovým způsobem?
Řekni: ano.
Jen když jsem sám.
Neříkala jsem ti už, abys to nedělal?
Říkala. Omlouvám se, zapomněl jsem.
Tak už to nedělej.
Nebudu. Prostě jsem zapomněl.
Ta mi dala.
U vás v rodině se tak jí?
Ano.
V Saitama?
V Naganu také. V Tokiu asi ne.
Je to pikantní.
Ty to děláš?
Ne, pane.
Proč ne?
Paní Satake to nemá ráda.
Aha.
Kdo je to?
Já.
Proč nejíš?
Nemám hlad.
Kde je?
Koupe se.
Řekneš jí, ať přijde nahoru?
Fumi!
Co se děje?
Posaď se.
Ne, díky. Mluv!
Máš špatnou náladu.
To si nemyslím.
Tak se posaď.
Ne, díky.
Za tamto se omlouvám.
Nevěděl jsem, že to tak moc nesnášíš.
Jez, jak je ti libo.
Nebudu tak jíst.
Má rodina mě naučila takto jíst.
Je to špatné?
Neříkám, že je to špatné.
Dobře.
Rád bych věděl, proč je to vždy takové.
Jaké?
Například když kouřím.
Nechceš, abych kouřil tyhle levné cigarety.
Jenže já je mám rád, protože jsou dobré.
Nebo vlaky. Ty nemáš ráda třetí třídu,
ale já ano, odpočinu si tam.
Je to jako tyhle cigarety.
Jsem s nimi spokojený.
Takhle jsem byl vychován.
Jaká škoda! Byla jsem vychována jinak.
Mluvím o sobě.
Ty se nemusíš měnit.
Nekouříš tyhle cigarety.
Každý má svou vlastní cestu.
V mém případě jde o věci
důvěrné, prosté a navyklé.
To je to, co mám rád.
Vážně?
Taky bych jezdil první třídou,
kdyby byla například rychlejší.
To stačí.
Už toho nechám. Tobě se to možná nelíbí,
ale já mám rád věci, na něž jsem navyklý.
Já také, takže mě nech dělat, co těší mě.
Třeba ohledně vlaků - jsem zvyklá jezdit první třídou.
A pak je tu ještě něco.
Už dost!
Poslouchej...
Vážení cestující, za pět minut, ve 12.20, přijedeme do stanice Hamamatsu.
Nástupiště je nalevo.
Zastávka bude trvat 5 minut.
Do Nagoja přijedeme v 14.04.
Do Kjóta v 14.22.
V Ósace budeme v 17.00.
Ředitel vás chce.
Pane?
Ah, už jste tady. Máte lístek do Uruguaye na pozítří.
Je to náhlé. Zvádnete to?
Vynasnažím se.
Poletíte letadlem.
Pas máte připraven.
Omlouvám se, že je to tak neočekávaně.
To je v pořádku.
Počkejte.
Vezměte si den volna.
Zítra spolu poobědváme.
Zatím na viděnou.
Děkuji vám.
Paní Satake?
Odešla chvíli po vás.
Šla ven?
Řekla mi, abych vám dala tohle.
Dovol mi, dělat si na chvíli, co těší mě.
Kdy se vrátí?
Během několika dní.
Chci poslat telegram.
Mé číslo je 1025.
Pro paní Taeko Satake, tou dobou u Murajamů.
Ulice Rikju 33.
Čtvrť Suma, Kobe.
Znění: Nutno něco probrat. Přijeď domů dřív.
Ano. "Přijeď domů dřív." Od Mokičiho.
To je vše. Pošlete to hned.
Jedu služebně za hranice. Přines mi kufr.
A co vaše paní?
Právě jsem jí poslal telegram.
Přines mi ten...
Zajímalo by mě, co se stalo.
Měla by přijít.
Příliš pozdě.
A velitel je pryč.
Hezký den. To je dobře.
Budeme ještě čekat?
Můžeš jít, já ještě chvíli zůstanu.
Už by se měla vrátit.
- Poslala jsi jí telegram? - Ano, jistě.
- Kdy to bylo? Včera? - Ano.
Pak měla času dost.
To je ona!
To jsem ráda, že jsi tady. Jenže už je pozdě.
Co jsi dělala?
Jdeš pozdě.
Strýček už odletěl.
Co jsi dělala?
Byl z toho smutný.
- Četla jsi telegram? - Ano.
Proč jsi jela na výlet?
Chtělo se mi.
"Přijeď domů dřív!"
Telegram přišel, když jsem byla pryč.
Báli jsme se, když jsi nepřišla.
Je mi to líto, ale nevěděla jsem to.
Poslal ti ho už předevčírem.
Dostala jsi ho?
Ano.
Přesto jsi nepřijela.
Nevěděla jsem, co se mi tím snaží říct.
Nebrala jsem to vážně.
To na tom nic nemění.
Měla ses vrátit dřív.
Teď už je pozdě.
To už stačí. Skončeme s tím!
To ti to není ani líto?
Ne.
To myslíš vážně?
Pak tedy jdu.
Já taky.
Říkal něco?
Ne, madam.
Kdo je to?
Pan Satake se vrátil.
Už můžeš jít spát.
Už jsi zpátky?
Letadlo mělo nějaké potíže.
Měl jsi letět do Uruguaye, že?
Ano. Do Montevidea.
Co se stalo?
Problém s motorem. Vrátili jsme se.
Letím zítra ráno. Jsem unavený.
V kolik hodin ráno?
V devět. Kdy jsi dorazila domů?
Dvě hodiny po tvém odletu.
Vskutku? Jaký byl výlet?
Už to neudělám.
Co?
Že odejdu, aniž bych ti to řekla.
Dělej, jak chceš. Je to tvá volba.
Ne, neudělám.
Četla jsem telegram, který jsi poslal,
ale nerozuměla jsem mu.
Snad to byla má chyba.
Bylo to dost nečekané. To jsi to nevěděl dopředu?
Jen chvíli. Snažil jsem se ti to říct,
ale měla jsi špatnou náladu.
Měl jsi mi to říct.
Stejně to bylo příliš nečekané.
Vstáváš brzy?
Jsi ospalý?
Vlastně...ne.
Mám hlad.
Dáš si něco?
Tak já taky.
Pojďme dolů.
Je ti chladno?
Ne. Asi bychom neměli budit služku.
Víš, kde jsou ty věci?
Jaké věci?
Misky, hůlky...
Najdu je. Pojďme.
Chleba?
- Raději rýži s čajem. - Rýži s čajem?
A k tomu zeleninu.
To je jídlo služky.
Chceš šunku?
Ne, rýži s čajem.
Tady je. Bude nám to stačit?
Určitě. Ještě potřebujeme zeleninu.
Mluví ze spaní.
No teda!
Kde může být ta zelenina?
Tady je!
Mám to udělat?
Ne, díky.
Když už jsem ji našla.
To jsem zvědavá.
Na co?
Buď opatrná.
Neboj se.
Dej mi misku.
Děkuji.
Máme vše?
Malý podnos.
Sójová omáčka.
Rýži.
Děkuji.
Vynikající.
Vážně? Taky to zkusím.
Voní mi ruce.
Ukaž.
Neobvyklá vůně.
Je to dobré.
Vynikající.
Co se děje?
Co je?
Omlouvám se.
Za co?
Za sebe.
Proč?
Nerozuměla jsem.
Je mi to líto.
Řekl jsi - důvěrné, prosté, navyklé a odpočinout si.
Teď už rozumím.
Zapomeň na to, co jsem řekl.
To ne! Je to důležité.
Byla jsem hloupá.
To stačí. Jsem rád, že rozumíš.
Jez, prosím.
Tohle je rýže s čajem.
Takhle to má chutnat.
Manželé by měli být jako rýže s čajem.
Ano. Omlouvám se, že jsem to nevěděla.
To nevadí.
Jsem rád, že jsem dnes večer přišel domů.
Taky jsem za to ráda.
To stačí. Už to chápeš.
Odjel?
Vyprovodila jsi ho?
Ne, já ne.
Vyprovodila jsem ho sama.
Plakala jsi?
Ne.
Jsi skvělá. Já jsem totiž plakala.
Ale stalo se tohle:
V noci jsem jedla rýži s čajem.
S ním?
Ano. A potom jsem plakala.
Jak neobvyklé!
Plakala jsi nahlas?
Vzlykala jsem. A pak naplno.
A omlouvala jsem se.
Řekl: "To už stačí." Ale já chtěla mluvit.
Pak mě políbil, aby mě utišil.
A v jeho očích jsem uviděla slzy.
Řekla jsem: Neplač.
Pak se zeptal: Copak nevíš, jak jsem se cítil?
Tohle je nejšťastnější den, co jsme svoji.
Řekla jsem, že jsem byla hloupá, nechápavá.
A plakala jsem a omlouvala se.
A pak jsem se cítila úžasně.
Takže co ty na to?
Co jako?
- Už je čas. - Ano, už je čas.
Zůstaňte ještě. Manželé jsou složití.
Ženy je znají, jen když jsou muži doma.
A když jsou doma, jen se poflakují.
Ale mimo domov dělají spoustu věcí.
Ženy znají jen jejich část.
To je pravda!
Nazývaly jsme ho: Tupohlav.
A on to věděl. Šokovalo mě to.
Dokonce věděl i to s lázněmi.
Zmínil se o tom?
Buď chytřejší lhář!
Ale chabá pravda může být lepší než dobré lži.
Jéje! Už musím.
Co se děje?
Lhala jsem ohledně toho, že jdu sem. Mějte se.
Jdu taky. Co ty Setsuko?
Zůstaneš?
Díky, ale taky musím.
Non-chan čeká.
Posaď se. Nechej ho čekat.
Chápeš?
Co?
Dobře si to promysli, než si vybereš ženicha.
Je to důležité.
Jeho vázanka...způsob, jak se obléká,
na tom vůbec nezáleží.
Dobře se na to zaměř.
Spolehlivost, to je to, co se počítá.
Já to nevěděla.
Ale teď mám ráda vše, co se ho týká.
Je to nejlepší manžel v okolí.
Přestaň se smát a dobře poslouchej.
Ráda bych věděla, co třeba teď dělá.
No teda!
To už je příliš, teti. Odcházím.
Tak brzy?
Už toho mám dost.
To se do něj paní Satake tak moc zamilovala?
Úplně.
Takže to je, jak by to mělo být.
Věci jako kravaty a šaty se nepočítají.
Koukni na moje - z druhé ruky.
A tohle taky.
A co?
To, co je opravdu podstatné, je spolehlivost.
Jsi spolehlivý?
Vážně?
O tom nepochybuj.
Znáš mě, jen když se poflakuju.
Pouze mou část.
Tvou troufalost!
Pokud ji teď nenávidíš,
později ji oceníš.
Znám tě.
Setsuko!
Z anglických titulků přeložil: Lepros
www.Titulky.com