FILMHOUSE a Levné knihy KMa uvádí
TOULAVÝ PES
Režie: Akira Kurosawa
Ten den bylo strašné vedro.
Cože? Ukradli vám zbraň?
Je mi to moc líto.
"Oddělení vražd"
Zbraň byla ukradena detektivu Murakamimu.
Kolik v ní bylo nábojů?
Všech sedm.
- Byl to kolt? - Ano.
Jednalo se o jeho služební kolt.
Byl o něj okraden cestou ze střelnice.
- Nějaké body? - Nic moc.
Včera večer jsem měI službu, tak jsem moc nespal.
- Ani jeden zásah? - Jeden. Do kmenu za terčem.
Raději se jdi vyspat. Máš úplně červené oči.
Všechno ale vidím žlutě.
Tak na shledanou!
Murakami byl unavený. To vedro bylo k nevydržení.
V autobuse se doslova dusil.
Nářek nemluvněte nepřestával.
A z parfému ženy vedle něj se mu dělalo nevolno.
Jsem připraven podstoupit jakýkoli trest.
- Jsem... - Už s tím přestaňte. Tady nejste v armádě.
Náčelníku, co mám tedy dělat?
Co máte dělat? Každopádně tu jen tak nestůjte.
Zajděte za velitelem lčikawou. Z oddělení krádeží.
"Oddělení krádeží"
To vám nezávidím.
- Budete suspendován? - Nejspíš.
- Váš náčelník je... - Inspektor Nakadžima.
Tváří se přísně, co?
Vypadá, jako by vás chtěI pokousat, ale nebojte, nekouše.
Ten vás nepropustí.
Sedněte si.
Pamatujete si tvář toho kapsáře?
Prohlédneme si záznamy dříve trestaných.
Je tam všechno. Věk, specializace... Začneme u kapsářů z veřejné dopravy.
Máte ještě něco?
Třídění podle věku, pohlaví, specializace. Je toho hodně.
Našel jste ho? Je to hodný čIověk.
Myslím vašeho náčelníka. Volal mi, abych vám pomohl.
Co se stalo?
Nemůžu ho najít.
Ale kapsáři občas nepracují sami.
Někdy ukradenou věc hned předávají někomu jinému.
Byly v tom autobuse ještě nějaké jiné podezřelé osoby?
Žena středního věku v šatech. Stála hned vedle mě.
Kde? Tady, nebo tady?
Ano, přesně tam. Napravo. Zbraň jsem měI v pravé kapse.
To byla určitě ona.
Ženy jsou ze všeho nejhorší.
Dones nám šuplík s kapsářkami.
- Samé známé tváře. Tahle nedávno zemřela. - Opravdu?
Mám ji! To je ona.
- Tahle? - Jsem si jistý.
A byla v šatech?
To je zvláštní. Ogin obvykle nosí kimono. Pracuje v centru.
Měla trvalou a byla silně navoněná.
Trvalou? Časy se holt mění.
- Zjistěte o ní všechny informace. - Není třeba.
Vím dokonce i to, kolik má mateřských znamínek.
Specializuje se ale na peníze.
Proč ukradla pistoli? Už musí být opravdu na dně.
- Kde ji najdu? - Já to zvládnu.
- Alespoň mě k ní zaveďte. - Tak dobře.
Starý pán dostal úžeh. Leží teď v posteli.
Je mu už 78.
- Přijde? - Ogin?
Chodí sem každý den.
Proč ukradla pistoli? V jistém smyslu dokáže být věrná.
Docházela sem už v dobách, kdy tenhle podnik ještě prosperoval.
- Co tam píšou? - O krádeži pistole.
To by snad detektiva z oddělení vražd neměIo překvapovat.
To ne, ale myslel jsem si, že se tam píše o mojí pistoli.
Tebe už jsem dlouho neviděI.
No ne, pan lčikawa! Už jsem si myslela, že jste mrtvej.
To je mi ale uvítání! Milejší, než jsem čekal.
- A proč jste tady? - Přivedly mě sem tvoje šaty.
To on mi o nich řekl. Musel jsem tě hned vidět.
- Znáš ho přece, nebo ne? - Bohužel ne.
V tomhle věku už se o mladý kluky nezajímám.
Vždycky jsi byla šikovná. Dalo by se říct, že až moc.
Co to povídáte? Provedla jsem snad něco?
A ne snad? Neviděla ses s ním v autobuse?
Vraťte mi moji pistoli, a na všechno zapomeneme.
Co má být zase tohle? Nevím, o čem mluvíte.
Prosím, vraťte mi ji! Stačí říct, kde je.
Pomoz mu! Je u nás teprve krátce.
Přece bys mu nezkazila kariéru.
O ničem nevím. Budu vás žalovat pro porušování osobní svobody.
- Ty znáš ale zajímavý slovíčka. - Umím jich ještě víc.
- Jako třeba? - "Sbohem!"
- Tu nezvládnete. - Zvládnu!
- Ale... - Nebojte.
Budu za ní chodit tak dlouho, dokud se nepřizná. Děkuju vám.
Dejte si pozor na budovy se dvěma vchody!
Vy jste hroznej chlap. Přestaňte mě pronásledovat!
- Tak mi povězte, kde je. - Zažaluju vás.
Jdu jen stejnou cestou jako vy.
- Tak si dělejte, co chcete! - Prosím! Stačí mi jen naznačit.
Kolik je hodin?
To byl vlak v 11:30.
- Je tu ještě? - Je.
Všude je plno komárů, tak jsem ho vzal dovnitř.
Řekl, že počká venku, protože nepije.
Na tuhle dobu zvláštní čIověk.
Nevím, o co jde, ale měla bys mu pomoct.
- Pivo. - Už jsi měla dost.
To není pro mě.
Vemte si. Určitě jste nic nejedl.
No tak, nerozpakujte se. Vezměte si to!
Vyhrál jste.
Najezte se. Pivo je vychlazený.
- Já bych spíš potřeboval... - Vím. Proto říkám, že jste vyhrál.
Nemám s tím nic společnýho, ale trochu vám poradím.
- Jděte za pistolářema. - Pistolářema?
Pašeráci se zbraněmi.
Je jedno místo, kde se prodávají nebo půjčují pistole z druhý ruky.
- Je to dost nebezpečný. - Kde to je?
To nevím.
Musíte se náležitě obléct a potulovat se po zábavní čtvrti.
Slyšela jsem, že už si vás najdou sami.
Ale dejte mi už pokoj.
To je vážně den!
To je poprvé, co jsem měla celej den za zadkem chlapa z kriminálky.
Jsem už unavená.
Taková nádhera!
Za těch 20 let jsem skoro zapomněla, jak vypadají hvězdy.
ChtěI bych si zastřílet.
A peníze máš? Je to dost drahý.
- Je to i se všema nábojema. - S kolika? Za kolik?
- Na krátkou dobu, to je... - Co? - Chceš si snad zahrát hru, ne?
- Ne, myslel jsem tohle. - S tím nemám nic společnýho.
Lhářko! Doporučil mi tě tvůj parťák.
Zmiz odsud, nebo zavolám policii!
Hele...
Copak tě nic nerozhodí?
Vypadáš zdravě, tak se vzchop!
Nepotřebuješ bouchačku?
Co zíráš?
Ptám se, jestli chceš bouchačku.
Za kolik?
Je mi jasný, že nemáš ani floka. Stačí tvůj příděIovej lístek na rýži.
PříděIový lístek? Vážně?
- Ale bez něj obchody nebudou. - Mám.
Buď v devět hodin v čajovně Conga.
Tam najdi holku s bílou kytkou ve vlasech.
Lístek.
- Co děláš? - Policie!
Jsem z velitelství. Půjčím si vaši stanici na výslech.
Je tam ale vedro.
Plechová střecha... Je to tam jako v peci i přes den.
- Máš u sebe jenom tuhle? - Prodává se toho víc.
- A co kolty? - Co je kolt?
Pistole, asi takhle veliká.
- Vypadá takhle. - To znám. Zrovna včera jsem jeden půjčila.
A kdy ho dostaneš zpátky?
MěI ho vrátit dnes večer. Po tom kšeftu s tebou.
Prošel kolem mě zrovna ve chvíli, když jsi mě sebral.
MěI podělaný kaťata.
Máš jeho příděIový lístek? Dej mi ho.
Ty jsi vážně amatér.
Dostáváme svůj podíl teprve v okamžiku, až nám zbraň vrátí.
Můžeme tak natáhnout cenu. Je to bez práce.
Je ale těžký dostat to z nich potom zpátky. To ale není moje práce.
- A koho tedy? - To má na starosti ten chlap, co si za tebou četl noviny.
To on měI u sebe jeho přídělák.
Nikam se nehoň. Všichni se už stejně zdejchli.
Co se tu flákáš? Strč mě už konečně do lochu!
Je tu takový vedro, že by se čIověk upekl.
Stejně se v kriminále moc nezdržím.
Musíte stále myslet jen na svoji ukradenou zbraň?
MěI jste se pokusit získat všechny. Nejen tu vaši.
- Její zatknutí byla chyba. - Ale...
Vím, jak se cítíte. Ale ta, kterou dotyčnému půjčila, nemusela být vaše.
Koltů je spousta.
Včera večer byla na Jodobaši okradena a postřelena jedna dívka.
Kulka z její ruky je na balistice.
Pochází také z koltu.
Už zase začínáte? Jste tím jak posedlej!
Na oddělení vražd nemůže pracovat citlivka.
Zhubl jste. Určitě jste se dost nachodil, co?
Mladému čIověku to jen prospěje.
Tohle je váš trest.
Tři měsíce budete mít poloviční plat.
A vezměte si na den volno.
"Balistická laboratoř"
- Ano? - Jsem zde kvůli té kulce z Jodobaši.
Aha. Tu jsem už zkontroloval.
V záznamech ji nemáme.
Kulky bez záznamů nám moc nepomůžou.
Zářezy na střelách jsou stejné jako otisky prstů.
- Co se stalo? - Nedávno jsem trefil tenhle strom.
- A vypadá stejně? - Porovnejte je, prosím.
- Máte nějaký důvod? - Moc vás prosím.
Gratuluji.
Pochází ze stejného koltu. Není o tom žádných pochyb.
- Nepodíváte se? - Ne, děkuji.
"Výpověd"'
- Cítíte se za to zodpovědný? - Je mi to moc líto.
Neštěstí muže posílí, nebo ho zlomí.
Chcete, aby vás zlomilo?
Můžete se pokusit vše napravit.
Proč mě nepožádáte, abych vás na ten případ nasadil?
Má ho teď na starosti inspektor Abe.
- Chcete ho vystřídat? - Rád.
Zajděte do Jodobaši za velitelem Satóem.
Zavolám mu, že pomůžete.
A vyslechněte ještě jednou
tu šmelinářku se zbraněmi.
- Mohlo by vám to pomoct. - Provedu.
- Číslo 18. - Není tady. - Není?
- Podstupuje vyšetřování v Jodobaši. - V Jodobaši?
- Ano, v místnosti číslo 4. - Děkuji.
Dobrý den.
Jsem Murakami z oddělení vražd.
To on mě zatknul.
- Já jsem Sató. - Vy jste pan Sató?
Stalo se něco?
Byl jsem na včerejší případ přiřazen jako váš partner.
- Těším se na naši spolupráci. - Rád vás poznávám.
ChtěI bych vám říct něco o tom koltu...
Inspektor Abe mi řekl, že kapsářů s kolty moc nebude.
Jak vypadal muž, kterému jsi ten kolt půjčila?
Jak vypadal? No...
- MěI na sobě zimní šaty. - Tmavé?
Jak to víte?
- I to, že to byl levák. - Levák?
Zapal si a chvilku přemýšlej.
No jasně, škrtal sirkou levou rukou.
Pamatuju si, že se mu hrozně třásla.
Říkala jsem si, jestli náhodou nechce zastřelit sám sebe.
Jak se jmenoval?
- To nevím. - Lhářko. Viděla jsi jeho příděIový lístek.
Viděla, ale takový těžký znaky nepřečtu.
Škola se mi protivila.
- Komu jsi pak dala ten lístek? Jak se jmenuje? - Nevím.
- Kimura? - Ne.
Tak kdo tedy? Kryješ ho, protože je to tvůj kluk?
- Ne! - Nelži. - Nelžu!
Ženy se vždycky snaží chránit svoje milence.
- Je to Honda. - Když jsi to prozradila, řekni nám toho o něm víc.
Dám si ještě jednu cigaretu.
- Kde bydlí? - To nevím.
Vážně nevím.
Neřekl mi to.
Kam obvykle chodí?
Nevím.
Vlastně...
...má rád baseball. Chodí často na zápasy.
Byl už někdy v kriminále?
Říkal, že dostal dva roky, protože přizabil jednu holku. Hrůza!
- Kdy to bylo? - To nevím.
- Dobrá... - Počkejte přece, až dokouřím.
Vy chlapi! Když si získáte svoje, tak už o ženskou zájem nemáte.
O něco bych vás chtěI požádat. Najděte Hondův spis.
Možná je to přezdívka, ale pro začátek to stačí.
- Kam jdete vy? - Tam, kde je nejchladněji.
Pane Sató! Pane Sató!
Našel jsem ho. Jeho pravé jméno je Tačibana.
Rozmnožte jeho fotku a obstarejte zatykač.
Já tu jsem nový. Neznám přesný postup.
Jejím zatčením jste zpackal úplně celý případ.
Dostaneme Hondu, příděIový lístek, a pak chytíme toho vašeho střelce.
Je to určitě vrah.
Tmavý zimní oblek a kolt v levé ruce.
Ruka se mu určitě třásla.
Vystřelil bez rozmýšlení.
Prostě amatérská vloupačka.
Ale s hroznými následky pro oběť.
- Jde o tu dívku? - Ano.
Přišla o 40 tisíc.
Už tři roky si je šetřila na svatbu.
Bude muset šetřit další tři roky. To už ale nebude nejmladší.
Když do toho započítáme válku, tak jí to šetření vyjde na 10 let.
To ji trápí mnohem víc než samotná bolest. Všechno kvůli tomu koltu.
Co je vám?
- Stalo se něco? - Ten kolt byl můj.
Ukradli mi ho.
Kdybych si dával víc pozor...
Tak by použil třeba browninga.
- Bojím se, že se stane ještě něco mnohem horšího. - Já...
Všechno zajištěno. Fotku už mají všichni prodavači.
Děkuju.
To je dobrý zápas, co?
- Už se zase užíráte? - Trápí mě jedna věc.
Co?
- Co vás trápí? - Vrah chtěI ten kolt vrátit.
Ale viděI, jak jsem zatkl tu holku.
Myslí si, že mám jeho lístek.
Pokud ten zločin spáchal jenom proto, že...
Je vám líto i zločince?
Ne, ale v den zapůjčení zbraně se vloupání nedopustil.
To znamená, že si ji půjčil, ale nechtěI ji použít.
Přišel ji vrátit, ale...
Zapomeňte na to. Důležitější je zabránit dalšímu přepadení.
Uloupil 40000. Snadno nabyl, snadno pozbyl.
A až všechno utratí... udeří znovu.
MěI byste pravdu, kdyby to udělal jen jednou.
- Podruhé už se ale z toulavého psa stává vzteklá bestie. Souhlasíte? - Ano!
Tak je jasný, že musíme nejprve chytit Hondu.
Jestli je baseballový fanoušek, určitě bude tady.
- Kolik se sem vejde lidí? - 50000.
Jeden z 50000?
Nanuky! Nanuky! Dáte si nanuk?
- Dva si vezmeme. - 20 jenů.
Nanuky! Nanuky! Dáte si nanuk?
Počkej, jeden si dám.
Promiňte, už došly.
Tak přestaň vyvolávat!
Počkejte! Hlavně se neunáhlit.
- Proč? - Je tu snad jen Honda?
Nesmíme ohrozit nikoho z lidí.
Honda je pravděpodobně ozbrojen. Kulky nejsou chybné odpaly.
- Musíme ho odsud nějak dostat. - Ale jak?
Ještě to promyslíme. Do konce zápasu zbývá pět výměn.
Do konce zápasu ještě tři výměny.
Hlášení o ztraceném dítěti.
Slyšel jste to hlášení?
Hlášení o ztraceném dítěti. Hlášení o ztraceném dítěti.
Pane Jamamoto, váš syn čeká na střeše hlavního bloku.
Přijďte si pro něj, prosím.
Zkusíme to taky? Dejte vyvolat Hondu.
Pan Honda z Uena.
Prosíme pana Hondu z Uena, aby se dostavil k hlavní bráně.
Čeká tam váš přítel.
- Nezabralo to. - Zkusíme to ještě jednou? - Jo.
Tentokrát s jeho pravým jménem.
Oznámení pro pana Tačibanu z Uena.
U hlavní brány na vás čeká přítel.
Ruce vzhůru!
"PříděIový lístek na rýži. Jméno: Jusa Šindžiró"
Proč to ale nezahodil?
ChtěI ten kolt dostat zpátky. Aby na něm mohl zase vydělat.
Na staré zvyky se holt těžko zapomíná.
Zjistěte podrobně všechny informace o Jusovi.
Kolik dnů do jeho zatčení?
Kéž by tak zapršelo.
V tomhle vedru se nedá přemýšlet.
Dalším vyšetřováním pověřuji detektivy Satóa a Murakamiho.
- Jusa Šindžiró je tedy váš bratr? - Ano. Udělal něco?
- Nebyl tu už týden. - Nic vážného.
Po návratu z války se úplně změnil.
Okradli ho ve vlaku o vak, ve kterém měI všechny věci.
- To ho změnilo. - Spíš proto, žes ho rozmazlovala!
- A tys na něj byl moc přísnej. - Obviňoval celej svět, válku...
Dělal ze sebe mučedníka. NechtěI pracovat.
- Ne, za všechno můžou ti jeho kamarádi. - Ano?
Jeden jakuza sem za ním chodí poměrně často.
Má na hlavě regenta, ten hroznej účes.
- To on ho navádí. - Opravdu?
Je to nějaký Sei.
Znají se z fronty.
Víte, kde bydlí?
Můžeme si prohlédnout jeho věci?
Moc toho nemá.
Jen trochu harampádí v krabici.
Je hodný, ale moc slabý.
Hrajte si venku!
- Váš bratr spí tady? - Ne, tam vzadu.
Máte ještě zadní pokoj?
Ne, to si stloukl sám ze starého dříví.
Můžeme se tam jít podívat?
Je to taková kůIna a je v ní hrozný nepořádek.
Mám hodně dětí, tak mu moc pomáhat nemůžu.
- Jak vypadal, než odešel? - To je dobrá otázka.
Ten den to vypadalo, jako by se chystal na útěk.
Nepřišel na večeři,
tak jsem nakoukla dovnitř.
SeděI tu ve tmě, hlavu v dlaních a brečel.
Dostala jsem strach.
Nemůžu spát.
Stále slyším, jak ta kočka osaměle mňouká.
Šla v dešti stále za mnou. Stejně by chcípla.
Myslel jsem, že bude lepší ji zabít.
Nemůžu zapomenout na to, jak jsem na ni dupnul.
Jsem stejně bezcenný jako ta kočka.
A vůbec...
- To je písmo vašeho bratra? - Ano.
Co má společného s hotelem Sakura?
Sei, ten jakuzák. Říkal,
že tam dělá manažera.
Určitě si to vymyslel.
Děkujeme.
- Dobrý den. - Kdo je tu manažerem?
- Já. - Znáte pana Seie?
Ano, je to náš poslíček. Co zas udělal?
- Má potíže často? - Je to sukničkář.
Tak se na toho erotomana podíváme.
- To nebude problém. - Půjdeme sami.
Je tu policie.
Midori si na mě stěžovala?
Ale ona to věděla, platila za mě dobrovolně.
Nejde o Midori.
Co? Tak o Kaoru? Pokud jde o ni, tak...
Nejde o žádnou holku. Jde o Jusu.
Prý se s ním kamarádíš.
Vojáci tě možná mlátili. Neboj, my nebudeme.
Zavři tu vodu.
Takže...
Kdy jste se viděli naposledy?
V sobotu večer, jedenáctého. Byl opilý.
Byl v balíku?
Ano, měI nové šaty. Bílé Iněné.
- Bílé? A byl sám? - On se holek bojí.
- Ne všichni jsou jako ty. Zůstal tu přes noc? - Ano.
Všiml sis něčeho zvláštního? Nedivil ses, že měI peníze?
Zeptal ses ho, kde k nim přišel? Co ti pověděI?
NeodpověděI mi. Byl hrozně bledej.
- Co udělal? - Prý jsi ho často naváděI.
Kdo to říkal? Jenom jsme...
- Jenom co? - Jenom mi dělal společnost.
NeměI žádné peníze. K čemu by ti byl platný?
Byli jsme kamarádi.
Nelži! Kdybys od něj nic nechtěI, tak by ses s ním nekamarádil.
Co pro tebe dělal?
Zná spousty holek z kabaretu Blue Bird.
Zase holky?
Takže jsi ho využíval,
aby tě seznamoval s tanečnicemi?
Ano.
Jak to dělal? NeměI přece peníze...
S jednou tanečnicí, s Namiki Harumi, se zná už od dětství.
Ještě nějaké otázky?
Ještě se tu zastaví policista z oddělení pro mladistvé.
- Která z nich je Harumi? - Druhá zleva.
Harumi...
- Proč jsi včera nepřišla? - Necítila jsem se dobře.
V tomhle vedru není dobře nikomu.
Máš tu návštěvu.
Policie se po tobě shání.
Vypadáš jako neviňátko, ale kdo ví, čeho jsi schopná.
Ty jsi Harumi?
Znáš se s Jusou?
Ano.
- Jste kamarádi z dětství? - Kamarádi z dětství?
Znáte se už od dětství, ne?
Kamarádi? PůI roku jsme byli sousedé, to je všechno.
- Mluv pravdu. - Mluvím.
Nevadí.
- Co je mezi vámi? - Mezi námi?
- Jste milenci? - Ne, to ne.
- Je to jen fanoušek? - Ne, to taky ne.
Tak co tedy? Chodí sem skoro každý den.
Mám ho snad odsud vyhánět?
Na to jsem se tě neptal.
Kdy jsi ho viděla naposledy?
- Přemýšlím... - Přemýšlíš?
Co je ti?
Nic špatného jsem neudělala!
Ohlásil jsem to.
Jste unavený? Zítra budeme pokračovat.
- Tak tedy na shledanou. - Ne, ještě pojďte se mnou.
Proč se ta dívka rozbrečela?
Byla unavená. Stejně jako my.
Nezvládl jsem to.
Vždycky ztratím nervy, když se unavím.
Klást otázky není legrace.
Odpovědi se nesmí vymáhat násilím.
Rád bych ji zítra vyslechl ještě jednou.
Dobře. Ale přinutit ji mluvit je skoro nemožné.
Citlivé dívky jako ona jsou strašně tvrdohlavé.
Stačí položit špatnou otázku, a už vám nic neřekne.
Kam jdeme?
Ahoj! Jak jste se měly dneska?
Pozdravte hezky našeho hosta.
- Dobrý den. - Dobrý den.
- Myslel jsem, že jde o práci. - Ale kdepak.
Vítej doma!
- To je Murakami, kolega z práce. - Dobrý den. - Těší mě.
Je od vás hezké, že jste se zastavil.
Ukliďte si to, děti.
Račte dál.
VzpomněI jsem si, že mám pár piv z přídělu.
- Prosím. - Děkuji.
Tolik vyznamenání!
Nic zvláštního, za běžnou práci.
Před 25 lety vypláceli 13 jenů. Kolik bot jsem jen prochodil...?
- Na všechny případy si pamatujete? - Ano. Událo se prostě mnoho věcí.
Nemáme tu nic k zakousnutí. Tak si dejme dýni.
Tenhle dům není nic moc, ale je to tu mnohem lepší než u Jusy.
To nebylo lidské obydlí.
Špína lidi kazí?
Na světě nejsou špatní lidé, jenom špatné prostředí.
Tak se to alespoň říká.
Vlastně je mi Jusy líto.
To by nešIo. Takhle nemůžeme přemýšlet.
Naším posláním je chytat zločince.
Nezapomeňte na to, kolik ovcí dokáže zabít jeden vlk.
Polovina lidí, které jsem zatkl, byla později odsouzena k smrti.
Nesmíme zapomínat, že chráníme společnost.
To je naše práce. Ať si myšlenky zločinců rozebírají spisovatelé.
Já je jednoduše nenávidím. Zlo je pořád jen zlo.
Takhle ještě uvažovat nedokážu.
Během války jsem viděI, jak snadno se lidi změní.
Je to problém věku...
...nebo měnících se časů?
Říká se tomu... Něco jako apple...
- Apres-guerre? - Jo, problém poválečné generace. To je přesně Jusa.
- Vy mu rozumíte až moc dobře. - Možná.
Taky mi ukradli batoh a peníze.
MěI jsem ohromný vztek.
Mohl jsem se klidně stát zlodějem.
Ale když jsem o tom začal přemýšlet,
tak jsem si zvolil tuhle práci.
- Takhle to tedy bylo...? - Prosím?
- Prostě ta apres... - Apres-guerre.
Ano, jsou dva druhy apres-guerre. Jeden jste vy, druhý Jusa.
Vy jste opravdový. A Jusa je...
...apre, apres... Jasně, apple. Je to zkažené jablko.
- Mimochodem, co budeme dělat zítra? - Není třeba se unáhlovat.
Když pomyslím na to, že mu zítra můžou dojít peníze, tak...
- Polovinu utratil za nový oblek. - Uplynul už týden.
Ano, 6000 jenů denně.
Z toho bychom vyžili celý měsíc.
- Já už půjdu. - Už?
Tomi, Tomi!
Náš host se loučí. Tomi!
- Už jsou v posteli... - Spí?
Pojďte se podívat.
Leží tu jak dýně na zahrádce.
- Zloděj byl prý ozbrojený. - Ano.
Paní byla nejhezčí žena v celém okolí.
Moc se milovali. A neměli žádné služebné.
Manžel byl na služební cestě. Vrátil se dnes ráno.
Nikdy nevíte, co se může stát.
Je to ten dům s rozkvetlým stromem.
Ty květy jsou špatné znamení.
To se přece nedělá! To jste byl vy, kdo hýbal s tělem?
Svoje těIo nechtěla ukazovat ani mně, svému lékaři.
Myslel jsem, že by si nepřála, aby ji někdo takhle viděI.
Znal jsem ji už jako maličkou.
- Pane Sató, bylo to zase mým koltem? - A co kdyby bylo? Na tom nesejde.
Co se stalo?
Tahle rajčata... pěstovala moje žena.
Byla ještě zelená, když jsem odjížděI.
Teď jsou všechna zralá.
Ale ona už tu není.
Jak se to mohlo stát?
Jenom kvůli 50000 jenů!
Díval jsem se, jak rostou, každé ráno a večer.
Domnívám se, že...
Domněnkami se nesmíme nechat mást. Jde nám pouze o fakta.
Haló, tady Nakadžima. Balistika?
Ano... Děkuju.
- Náčelníku, byl to zase můj kolt? - Ne, Jusův.
Jdeme. Na užírání se není čas.
Musíme zadržet Jusu. Zbývá mu ještě pět nábojů.
Něco nového?
- Kam jdete? - Kam? Domů, napít se a spát.
- Proč tedy jdete spolu? - Pusťte nás. Je vedro.
A co hlavní podezřelý?
- Přijde dnes večer. - Kdo?
Kdo? Déšť přece.
Nervózní detektiv je k ničemu.
Mám pocit, jako bych z toho měI zešílet.
To už se nejspíš stalo.
Myslím, že dnes dojde k zúčtování. Zabil čIověka.
Vrazi jsou jako vzteklí psi. Víte, jak se chová vzteklý pes?
Existuje o tom báseň. Říká se v ní:
"Vzteklý pes jen po cestě přímé kráčí."
Na té cestě je teď Jusa.
Miluje Harumi. Vidí jenom ji.
Určitě ji přijde navštívit.
Manažer tu není. Já jsem choreograf.
Můžeme vidět Harumi?
Dnes má volno.
Je s ní potíž.
Stačí jí trochu vynadat, a druhý den pak nepřijde.
Je to mlčenlivý typ.
Takové holky jsou nejhorší.
A není jí dobře.
- Co jí je? - Má ženský problémy.
Vždycky jsou s ní problémy, když to dostane.
Víte, kde bydlí?
Myslím, že v Kóendži.
Žije tam se svojí matkou.
Jdeme za vaší dcerou.
Děkujeme.
To je dobrý, sedneme si tady.
Harumi.
Nedělejte si s námi starosti.
Můžu si půjčit sirky?
Vypadá to na déšť.
Chceme odpověď na pár otázek.
O Jusovi nic nevím. Dotěrný policajty nesnáším.
Harumi!
- Vidíte, jaká je? - Mlč, mami! Mám právo nevypovídat.
Právo krýt podezřelého z vraždy?
- Já ale nic nevím. - Nelži! Byl tu před chvílí.
- Tyhle sirky přinesl Jusa, viďte? - Ano.
Říkala jsi, že ti vadí, že za tebou chodí.
- Víš, kde teď je? - Odpověz. Mluv.
- Řekni jim všechno, co víš! - Říkám, že nic nevím.
- Vážně nic nevíš? Vážně? - Nevím.
Lžeš!
Harumi, tak odpověz!
Proč nemluvíš? Řekni jim to.
Harumi, Harumi...
Je to dobrá příležitost.
Na tvrdohlavé holky ale nemám čas.
Jdu do hotelu, odkud jsou tyhle sirky.
- A co mám dělat já? - Ještě tady zůstaňte.
Matky jsou nejlepší žalobkyně.
- Je dole telefon? - Je. - Tak vám zavolám.
- Ještě něco, máte pistoli? - Ano, mám.
Já na svou zapomněI. Pouzdro nepotřebuju.
Jusa právě odešel. Už se tu neukáže. Zatím.
Můžeš říct pravdu alespoň mně? Ať je to, co chce.
Je to moje chyba.
Nemáš otce, moc jsem tě rozmazlovala.
Dobře, jen si ze mě dělej blázny.
Je mu kolem 27 let, má na sobě bílý Iněný oblek.
Možná se zapsal pod jiným jménem.
Namiki Haruo. No vida...
To je on.
Jo, ten?
Byl ubytovanej nahoře, pořád v lihu.
NeměI žádné přátele. Nikdo za ním nechodil.
Neustále se jen naléval. A včera odsud zničehonic odjel taxíkem.
- S jakou společností? - Heiwa Taxi z hlavní třídy.
Vezl ho pan Macu.
Děkuji.
- Co je vůbec zač? - Vzteklý pes.
Jak dlouho nás ještě budete trápit?
- Jediný, kdo tady někoho trápí, jsi ty. - To není pravda.
Nevím, co udělal, ale na mě byl hodný.
Občas chodil k zadnímu vchodu a smutně se tvářil.
Nemůžu vám ho vydat.
Skrýváte jeho adresu?
Možná.
Zatknout ho můžete, ale já vám nepomůžu.
Tohle si vezměte a jděte!
Je hledaný pro krádež a vraždu? Tak proto mi dal takový spropitný.
- Kam jste ho vezl? - Za gejšama do Kógecu.
Děkuju.
Kdes k tomu přišla?
To mi dal on. Viděli jsme to spolu ve výloze.
Taková nádhera.
Řekla jsem, že bych si je ráda zkusila.
Tehdy se na mě hrozně smutně zadíval.
Za týden mi je pak přinesl.
Harumi, takže...
Ano, spáchal to kvůli mně.
Kdybych měla odvahu, ukradla bych je sama.
Zločin je takový věci vystavovat. Abychom je koupili,
tak jsme museli udělat ještě mnohem horší věci.
Harumi!
To všechno je kvůli tomu, že mu ukradli jeho batoh.
To ti říkal Jusa?
- Ano. - Jusa ale není jedinou obětí.
Mně ho taky cestou z války ukradli.
Pravda, časy jsou to těžký.
Ale to žádný zločin neomlouvá.
Špatní lidé jí samé pochoutky a dobře se oblíkají. Mají se nejlíp.
Opravdu si to myslíš? Tak proč neděláš totéž?
Tyhle šaty jsou pro tebe jak dělaný.
Jako dělaný. Obleč si je!
To je ale horko, viďte?
To máte pravdu.
Prosím.
- To je saké? - Abyste zapomněI na horko.
Děkuju.
- Jak se tu choval? - Přišel pozdě v noci a hned ráno odešel.
Co dělal pak, nevím.
- A co jeho gejša? - Jo, už si vzpomínám...
Ráno ho šla vyprovodit.
- Jak se jmenuje? - Kintaró, z Wakehisy.
- Mám pravdu? - Ano, ale když jsem jí dnes chtěla zavolat, řekli mi, že už má práci.
To musí být oblíbená. Můžete mi zjistit, kde je?
- Kintaró je na večírku. - Kde?
V restauraci Musaši.
Jsem šťastná!
Jsem tak šťastná!
Je to jako ve snu!
Zbláznila ses? Mami!
- Vy jste Kintaró? - Ano, to jsem já.
Máte jméno jak ten silák z tý pohádky.
Vidíte, jak jsem zmoknul? Jsem jak utopená myš.
Předevčírem jste v Kógecu měla jednoho zákazníka.
- Předevčírem v Kógecu? - Ano.
- Jo ten? Takoví se mi protiví. - Proč?
Byl hrozně zadumaný.
Udělal snad něco?
- Prý jste ho vyprovodila na tramvaj. - I tohle víte?
- Kam pak šel? - Kam jako?
- Třeba do hotelu? - Někdo nás viděI?
- Kam teda? - Do hotelu Jajoi na Kandě.
Pomátla ses?
Já už jí domluvím.
Opravdu jí domluvím.
Trochu jsem to přehnal.
V tomhle případě...
Jusa použil moji zbraň. Ukradli mi ji.
On...
Střílel s ní už na dvě ženy.
Jedna je mrtvá.
Mám strach, že se dnes večer ještě něco stane.
Dobrý večer. Jste pěkně promoklý.
Policie. Je tady Namiki Haruo?
Ano, v pokoji č. 6, v prvním patře.
- Máte telefon? - Tamhle, prosím.
Prosím.
- Neříkejte, že jsem tady. - Rozumím.
- Je tu jen jeden východ? - Ještě jsou dveře vzadu.
- Jsou zamčené? - Ještě je máme otevřené. - Tak je zamkněte.
- Utiš ho. Dělá hroznej kravál. - To se ti lehko řekne...
Takovej bohatej host, a musí přijít policajt. To je ale smůla!
Nebreč. Jsi přece kluk!
Vidíš toho pána? To je policista.
Jestli nebudeš hodnej, zavře tě do vězení.
Ano, ano! Dobře. Spoléhám na vás. Zatím.
Ano. Co?
To je tady. Co?
Zavolejte mi Murakamiho. Neslyšíte?
Mu-ra-ka-mi.
Je v pokoji Harumi.
Aha, Namiki Harumi?
Haló, haló! Chci Murakamiho.
Haló! Ne Harumi. Murakamiho.
Harumi, telefon.
- Jestli volá Jusa... - Jestli je to on, co mu mám říct?
Haló!
Haló, tady Harumi.
- Pan Sató? - Sató?
Haló! Dejte mi Murakamiho.
Pane Sató! Slyšíte? Sató...
Kde je Jusa?
- Musíte si odpočinout. - Nechte mě být!
- Kolik vám vzali krve? - Nevím.
Náčelníku, odpovězte mi. Byl to zase můj kolt?
Pane Abe, řekněte mi to.
Prosím!
Pane Sató! Prosím, neumírejte!
Prosím!
Pane Sató!
Neumírejte!
Musíte žít!
Pane Sató! Prosím, neumírejte!
Pane Sató!
Vy jste ještě tady?
Už je mimo nebezpečí.
Pane detektive, pane detektive...
Jusa na mě bude čekat v šest na stanici Óhara.
- Telefonoval mi. - Půjdu s vámi.
Zbývají mu ještě tři náboje. Kdo z nich je Jusa?
Hlavně se neunáhlit. Chce to klid.
Uklidni se. Musíš se uklidnit.
Asi 28 let. Bílý Iněný oblek.
Ale možná se převlékl. Takže... muž ve věku 28 let.
Muž ve věku 28 let...
28 let.
Klid. Zbytečně se neunáhlit.
Že mě to nenapadlo hned! Utíkal tenkrát přede mnou z tramvaje.
Zablácené boty...
Zablácené kalhoty...
Zablácené...
Je to levák.
Zbraň jsem půjčil panu Satóovi.
Gratuluji. Prý jste dostal diplom. Řekl mi o tom pan inspektor.
- Všechno je vaše zásluha. - Kdepak.
- Jaké to je vyřešit první případ? - Ale...
Stejně se všechno stalo jen mojí vinou.
Pořád ještě myslíte na ten kolt?
MěI byste o tom uvažovat jinak.
Díky tomu koltu se nám podařilo zabavit i ostatní Hondovy zbraně.
Je mi ale tak nějak líto Jusy...
Taky si pamatuju, že jsem kdysi cítil něco podobného.
Na první případ se špatně zapomíná.
Ale takových, jako je Jusa, běhá po světě mnohem víc.
Časem tyhle pocity opadnou.
- Ta tanečnice... Jak se jmenovala? - Namiki Harumi?
Taky chápu, co cítila.
Ale podívejte se ven z okna.
Kolik špatností se ještě pod těmi střechami odehraje?
Kolika dobrým lidem ublíží takoví jako Jusa?
Zapomeňte na něj.
Až se vám uzdraví ta ruka, budete mít zase plné ruce práce.
A rychle na něj zapomenete.
Překlad: Martin Tirala
BRICKBOX