TOHO PRODUCTION
SCATTERED CLOUDS
Producent: Masumi Fujimoto, Masakatsu Kaneko
Scénář: Noburo Yamada
Kamera: Yuzuru Aisawa
Triky: Akafuru volume.
Zvuk: Masao Fujiyoshi
Světla: Choshiro lshii
Hudba: Tohru Takemitsu
Hrají:
Yuzo Kayama, Yoko Tsukasa,
Mitsuko Mori, Mie Hama, Mitsuko Kusabue,
Daisuke Kato, Yoshio Tsuchiya, Yu Fujiki, Tadao Nakamaru.
Režisér: Mikio Naruse
Zdravím.
NOVÉ UMÍSTĚNÍ PRO HIROŠIHO EDU
Co myslíš? Zvládl jsem to.
- Blahopřeji. - Děkuji.
- Kdy odjíždíme? - Do tří týdnů.
Tak brzy? Říkal jsi, že máme měsíc.
Ano, ale tak to chodí.
Co dítě?
Doktor říkal, že je vše v pořádku, máme být klidní.
Víš, kde budeme žít?
Zpočátku v hotelu. Musím nahradit pana Izekiho.
Poslyš, mimochodem, co tvoje angličtina?
Procvičuješ ji?
Co tím myslíš, zda ji procvičuji?
Copak nevíš, že jsem ji studovala ve škole?
Před pár dny ses nezmohla ani na větu, bylo to hrozné.
Ano, to je pravda. Snad bych měla brát konverzační hodiny.
Říkal jsem ti, ať studuješ pro případ, že mě povýší.
Já vím.
A bude to problém.
Ale netušila jsem, že se to seběhne tak záhy.
Ne?
Dobře, a kdy to nastane?
Co?
Porod.
Příští rok na začátku ledna.
Vážně? To bude fantastické!
Šťastný nový rok!
Ne, to stačí. Víc nechci, teď se najím.
- Teď? Proč? - Musím jet do Hakone.
Vždyť je sobota.
To pracuješ i v sobotu? Nebo si jdeš zahrát golf?
Ne, mám něco na práci.
Ředitel po mně chce, abych mu s něčím pomohl.
No, co dá dělat?
Číšníku!
- Zůstaneš na večeři? - Ano.
A je to!
Teruo,
tvá maminka se už musí bát.
Je čas, abys vyrazil domů.
Ano.
- Já už jdu, uvidíme se zítra. - Dobře - bye-hi-hi.
Bye-hi-hi, Kerojon.
Kerojon.
Co to je to "bye-hi-hi, Kerojon"?
Ty to nevíš? To musíš takhle: Bye-hi-hi, Kerojon.
To mají z televize.
Opravdu? Bye-hi-hi, Kerojon. Takhle?
Ano, haló?
Zdravím, drahý.
Už jsi to slyšel?
Přesně.
Ano, Jumiko a Hiroši, jedou do Washingtonu.
No, není to skvělé?
Teto, co je to za knihu?
Ukaž.
Poslouchej.
"Jakým autobusem mám jet?"
- Pomůžu ti s balením, jestli chceš. - Děkuji mnohokrát.
- Brzy. - Měj se.
Spi!
Tati,
tati, nepojedeš někdy do Ameriky?
Do Ameriky? K čemu?
Teta a strýc tam brzy jedou.
Tvůj táta nemá rád Ameriku. Ani trochu.
Ani Anglii nebo Francii?
Přesně tak. Ani ty.
Tak co máš rád?
Pouze Japonsko.
Ano, prosím?
Ano, Jumiko je sestra mé ženy.
Ano, právě odešla domů.
Cože?
Její manžel?
Kde? V Hakone? Ano.
Co se děje?
- Hiroši je v Hakone? - Ano.
Srazilo ho auto.
Můj Bože...!
Jeho žena má zpoždění, už skoro svítá.
Kde je ten řidič, co ho přejel?
Na policii.
Měli jsme mu zabránit, aby tam šel, že?
Ano, věděl jsem, že toho pití moc nesnese.
Miláčku!
Půjdu sám. Nemusíš tam jít.
- Snad bude lepší, když nepůjdeš. - Ne! Půjdu.
To poslala společnost, jejíž řidič ho přejel.
Jistě,
jsou pochopitelně velmi starostliví, když zjistili, že obětí byl vládní zaměstnanec.
Víte, že mě ředitel společnosti přišel včera navštívit?
Vážně?
Je nezbytné pokrýt místo po Edovi, jak jen to bude možné.
- Už jste někoho vybral? - Ne, ještě ne.
Tak to udělejte rychle, nemůžeme plýtvat časem.
Ano.
Podívejte, to je ten, co ho přejel.
ŠIRO MIŠIMA. OBCHODNI SPOLEČNOST MEIDŽI.
Paní Edo,
jsem Šhiro Mišima, ze společnosti Meidži.
Je mi té nehody velmi líto.
Vy?
Vy jste ten řidič?
Vy jste ten, kdo zabil mého syna?
A co chcete teď?
Vy...
Zabil jste mi syna, proč jste sem tedy přišel?
Promluvíme si jindy a odškodníme vás za to, co se stalo.
Paní Edo, chtěl bych vám vyjádřit naši nejhlubší soustrast.
Vy...
Kam jdeš?
Jumiko!
No tak.
Neměl jsi tam chodit.
Chceš navštívit ředitele?
Ano.
Co tím zamýšlíš?
Přemístění je už hotovo.
Jste dočasně suspendován.
Co ještě chcete vědět? Důvod je snad jasný.
Ministerstvo průmyslu a obchodu
je pro takové společnosti jako ta naše velmi důležité.
O tom netřeba hovořit.
Zabil jste člověka,
který tam byl zaměstnán, Byť šlo o nešťastnou náhodu.
To je velmi vážné.
Žádám vás,
abyste počkali na konec vyšetřování.
Jak jste řekl, šlo o nešťastnou náhodu.
Myslíte tedy, že za ni nejste zodpovědný?
Nikoli. Jsem morálně zodpovědný.
Proto se s nimi vyrovnám.
Myslíte, že byste neměl být suspendován?
Pravda je taková, že se mi doneslo,
že po dočasné suspenzaci mám být přemístěn do Aomori.
Je to tak?
Kdo vám to řekl?
Tohle se mnou máte v plánu?
Je to tak?
Budu k vám upřímný.
Kdo byl při té nehodě s vámi?
Už vím, že jste byl s panem Bennettem,
ale byl tam ještě někdo, že?
Ano, nějaká slečna zvaná Harumi.
- Nicméně... - Žádné výmluvy!
To není výmluva!
Bylo mi nařízeno bavit pana Bennetta a to jsem dělal!
Navíc o tom vedoucí věděl.
Někteří novináři
z toho chtěli udělat skandál,
aby z té situace těžili.
Vydírali mě.
Přišla s tím i policie. Obviní nás z podporování a využívání prostituce.
Rád bych věděl, zda jste za to zodpovědný.
- Pane, výbor čeká. - Hned tam budu.
Dobře.
Půjdu do Aomori.
Je-li to příkaz, nemohu než se podvolit,
ale věřím, že máte jiné důvody, proč mě tam posíláte.
Chci vědět jaké.
Junko a já máme plány...
Co tím naznačujete?
Tohle je pracoviště,
o soukromých věcech tady mluvit nebudu, není to vhodné.
Ovšem jinak už jsem vám několikrát řekl:
Váš vztah s mou dcerou neschvaluji. Vůbec ho neschvaluji.
Už máme jasno?
Dobré ráno. Už přijela a je uvnitř.
Děkuji.
- Zdravím, jak se máš? - Dobře.
Bylo to trochu špinavé, že?
Ano, jako obvykle.
Mluvil jsem s tvým otcem.
Opravdu? Co říkal.
Nu, měla jsi pravdu.
Má v úmyslu mě přeložit.
Nejdřív ale musím zůstat tady,
dokud neskončí soud ohledně té nehody.
Připravím čaj, jestli chceš?
Mohla bys jet do Aomori se mnou.
Aomori se od Tokia příliš neliší.
Bylo by ti tam dobře.
Nemůžu jet do Aomori.
A nesouvisí to ani s mým otcem.
Je to mé rozhodnutí.
Omlouvám se, opravdu,
ale nemohu jet.
Chápu.
Netrap se.
Tolik ti toho dlužím.
Tolikrát jsi sem přijížděla vařit, opravdu často!
Během těch dvou let jsi pro mě byla vším, mým životem.
Udělám trochu čaje.
Tedy
rozhodnutí soudu zabývajícího se tímto případem
je po slyšení všech zúčastněných a vyšetření důkazů následující:
neboť nevyplynuly žádné známky zločinu,
a to ani z výpovědi svědků,
ani z předložených důkazů,
je obžalovaný shledán nevinným.
Auto obžalovaného mělo píchlou pneumatiku,
což způsobilo špatné ovládání řízení.
Auto se tak nekontrolovatelně stočilo směrem k oběti.
Obviněný neměl čas této nehodě zabránit.
Pneumatika splaskla příliš rychle.
Proto tento soud prohlašuje,
že obžalovaný na nehodě nenese vinu.
Není obviněn z nedbalého řízení,
a nebude hradit žádnou pokutu
ani vyrovnání rodině oběti,
neboť je v záležitosti zodpovědnosti zcela zproštěn obvinění.
Paní Edo?
Ano.
Rozhodnutí v případu.
Chcete-li, mohu vám obsah vysvětlit v krátkosti, tedy pokud máte nějaké pochybnosti.
V souladu s našimi zákony, jež se týkají služeb veřejnosti,
a vzhledem ke všem okolnostem
bude paní Edě vyplácena podpora.
Jde o 72.700 jenů ročně.
Částka činí 10% z průměrného platu zesnulého,
ježto doba, kdy byl zaměstnán, nepřesahuje 10 let.
Jestliže se paní Eda vypíše z rodinného registru
nebo se znovu vdá,
bude platba podpory automaticky ukončena.
Máte nějaké otázky?
Ano, doručili jsme potvrzení o těhotenství,
ale vy jste se o tom ještě nezmínil.
Paní Eda je těhotná teprve tři měsíce.
Proto se k tomuto žádná další dávka nevztahuje.
Jak můžete vidět, jsou zahrnuty i pohřební výdaje.
Věnec od ministra.
Dohromady to činí 837.731.
A teď pokud byste to mohla podepsat.
Ano.
Jumiko...
S dovolením.
- Myslím, že jdeme pozdě. - Ne.
Jumiko.
Co si dáte k pití?
Co chceš? Ledový čaj?
- Dva čaje, prosím. - Ano.
Takže...?
Jak dopadl rozsudek?
Nevinen.
Nevinen?
Nemusíte tedy platit za to, co se stalo? Žádné odškodné? Nic?
Ne, dle práva ne.
Pak...nemůžeme...
Pohleďte, to je můj plat.
Nevydělávám moc peněz, paní Edo,
ale budu platit, kolik budu moci.
Před sedmnácti dny
jsme tady s manželem seděli.
Připíjeli jsme si na jeho povýšení.
Jumiko...
Měli jsme se stěhovat na ambasádu do Washingtonu.
Měli jsme odjet za čtyři dny.
Zaplatím, co budu moci. Částku vám budu dávat každý měsíc.
Kolik byste si představovala?
Nechci vaše peníze!
Chci zpět svého manžela. To chci.
Počkejte, prosím.
Jumiko, nechej nás o samotě. Já si s ním promluvím. Jdi domů.
15.000 jenů měsíčně po deset let.
To je vážně tvrdý trest.
Ani ne. Není to zase tolik peněz.
Dohromady 1.800.000.
A Jumiko je nechtěla. Ještě štěstí, že jsem jí pomohla.
Kdybychom na tebe nedávali pozor, neměla bys vůbec nic.
Na tom nezáleží. Nic od něj nechci.
No tak.
Když pomyslím,
že od teď musím žít za tyhle peníze...
Nepřijmu je!
Ale no tak, peníze jsou jen peníze.
- A smlouva? - Brzy ji podepíšeme.
- Ten muž je dobrák. - Proč?
Je nevinný!
Být na jeho místě, nic bych neplatil. Neměl bych k tomu důvod.
Myslím,
že ty peníze pošlu do Kjóta.
Nebuď bláhová!
To chceš poslat peníze rodičům tvého manžela?
Ale...
Nechápu, že jim chceš poslat peníze,
když víš, oč se vůči tobě pokoušeli.
Nezaslouží si je! Chtěli tě vyjmout z rodiny,
zbavit se tě, aby získali Hirošiho penzi.
Kolik to dělá?
- 72.700 ročně. - Chápu.
To je 6.000 měsíčně, že?
Už dost, prosím! Nemluvme již o penězích!
Jak dlouho můžeš zůstat v residenci?
Asi dva měsíce.
Musíme najít podnájem.
Může zůstat tady a žít s námi.
Není tu pro nás pro všechny dost pokojů.
Vím, že to bude těžké,
zvlášť když jsi těhotná.
Do toho!
- Ještě kousek. - Ano.
Ještě kousek.
Nechej to tady.
No tak, pospěš!
Fajn, jdeme na to.
- Spustím to, jo? - Jo.
- Tři. - Tři.
- Čtyři. - Čtyři.
- Pět. - Pět.
- Šest. - Šest.
- Sedm. - Sedm.
Jak se má?
Vážně? Fantastické!
Šťastný nový rok.
Jumiko!
Pojďte dál.
Oh, to jste vy, zdravím. Šla jsem něco nakoupit.
Co chcete?
Přinesl jsem smlouvu, ať si ji překontrolujete a podepíšete.
Díky, podepíšu ji.
Mimochodem dostal jste můj dopis, že?
Ne.
Žádala jsem vás, abyste poslal peníze mně.
Brzy se bude stěhovat.
- Dobře. - Děkuji. Hned jsem zpět.
Řekni mu, ať okamžitě odejde.
Ať už se nevrací! Ani se nepřibližuje.
STANICE AOMORI
OBCHODNÍ SPOLEČNOST MEIDŽI. ÚŘAD AOMORI.
Dobrý den, přicházím z Tokia. Jmenuji se Širo Mišima.
Aha, Širo Mišima,
říkali, že dnes přijedete. Prosím, posaďte se.
- Jsem Kasai, ředitel. - Těší mě.
- Tohle místo není moc komfortní. - Ne.
Juri, je připraveno ubytování?
Ano.
- Co uděláme teď? Odcházíme? - Ano, pojďme.
- Jumiko, my půjdeme, ano? - Ano.
Zdravím, Jumiko.
Dobrý den.
- Jste spokojen s mou sestrou? - Ano, je velmi pilná.
- Tak nashledanou. - Nashledanou.
Sbohem.
Ten muž vypadá jako gangster nebo něco takového.
Je to klient společnosti.
Aha.
Takový dům bych ráda měla.
Kvůli čemu jsi tady?
Přišly peníze od Mišimy, tady.
Díky.
Pořád je těžké přijmout je?
- Přijdou vhod. - Samozřejmě.
Pomůže ti to pokrýt peníze, které jsi poslala do Kjóta.
Když otevřeš obálku, bývá tam nějaká zpráva?
Ne, pár slov. Nic neobvyklého.
Dokud posílá peníze, může si psát, co chce.
Ano, jistě. Jen se mi příčí být na někom závislá.
Přemýšlela jsi o tom, o čem jsme včera mluvily?
Nechci se vrátit do svého rodiště.
Proč?
Přikryjte se. Nachladíte se.
Mátě těžkou a vyčerpávající práci.
Ah, zdravím.
Přináším vám peníze osobně.
Děkuji, děkuji mnohokrát.
- Počkejte, dám vám potvrzení. - Ne, to je v pořádku.
Jak se má paní Eda?
No,
ne moc dobře.
Společnost, u níž pracovala, skončila,
takže si teď musí najít novou práci.
Neviděl jste ji?
Pro ženu to není lehké, obstarávat si všechno sama.
A peníze, které jí dáváte,
sotva pokryjí výdaje za dům.
Prosím vás, abyste jí nadále pomáhal. Budete, že?
Ano.
Děkuji, děkuji mnohokrát.
Jsem si téměř jist, že dokážu přesvědčit ředitele,
aby tě poslali zpět do Tokia.
Díky.
Tvůj případ není pracovním proviněním, to je jasné.
Čas nakonec vše urovná.
A jak se ti vede v Aomori?
Je to příliš smutné.
Dcera šéfa se zasnoubila, věděl jsi to?
Bude si brát bankéřova syna.
Ale nebuď z toho smutný. Čas všechno zahojí. Napijeme se.
Dávno jsem na ni zapomněl.
To jsem rád.
Juriko, pojď sem.
- Neruším? - Kdepak. Posaď se.
Zdravím. Jak se vede?
Děkuji, pane.
Děkuji mnohokrát, pane.
- Děkuji mnohokrát, pane. - Tady máte.
Od klientů nemohu nic přijmout. Je mi líto. Dobré ráno.
Je to jen dopis. Přečtěte si ho, prosím.
Už jsem řekla "ne", jindy.
- Zdravím, drahá. - Zdravím.
Nevzal jste si drobné.
Copak? Ještě ne?
Vážím si nabídky Katsuko, ale...
Když už mluvíme o Katsuko.
Myslím, že je poslední dobou víc milá.
Rozhodně od doby, kdy umřel náš bratr.
Vzpomínáš, jak chtěla rozšířit hotel?
Dokonce nás uvědomila o tom, že se rozhodla přistavit další část.
Vím, že Šinoeho hotel je zákonně její,
to nijak nezpochybňuji, ale taky jsme se tam narodily.
Nemusíš mít obavy.
A navíc tam budeš mít i práci.
Nevím proč,
ale nemám ji ráda.
Kvůli čemu?
Já s ní nevycházím,
ale vy jste si docela rozuměly.
Poslyš, ty jsi řekla, aby mi napsala, že?
Ne, vůbec! Přísahám, že to byl nápad Katsuko.
Říkala: "My vdovy si musíme navzájem pomoci."
Je mi líto, ale ne.
Málem bych zapomněla... Peníze!
Přišly včera. Poslední dobou chodí pozdě.
Proč se nechceš vrátit domů?
Chci žít a přitom nebýt svázána někým nebo něčím.
Nechci ty peníze a myslím to vážně.
"Vážená paní,
ohledně problému s registrem.
o němž jsme minulý týden telefonicky hovořili,
vás žádáme, abyste si přečetla kopii rodinného registru, již přikládáme,
vztahující se k rodu Eda.
Jak můžete vidět, vaše jméno bylo z registru odstraněno.
Právní úkon byl proveden
21. března.
Tímto jste zproštěna veškerých závazků k rodu Eda.
Přejeme si, abyste prožila nový šťastný život
jako vdaná žena. S pozdravem.
Tímto jste zproštěna veškerých závazků k rodu Eda.
Přejeme si,
abyste prožila nový šťastný život jako vdaná žena....
Díky vám, Širo, byl to nádherný výlet. Určitě se ozveme.
Doufám, že si užijete i výlet k jezeru Towada.
Děkuji.
Hokkaido bylo úžasné. A věřím, že voda v jezeře bude ještě lepší.
No řekněte, nebyla ta gejša včera úžasná?
Doufám, že budu mít opět štěstí.
Mišimo, proč nejdeš se mnou?
Pomoz mi, mluvím dost slabě anglicky.
Mám toho dnes už dost. Jsem unavený. Omlouvám se.
Pane Mišimo!
Máte návštěvu.
- Kdo je to? - Nevím, je venku.
Narodila jste se poblíž jezera Towada.
Nu, já jsem sem přišel před rokem.
Jak je neopatrná!
Je to tady takový balíkov.
Vyměníme si to.
Vlastně tohle je vaše rodné město.
Neměl bych o něm tedy mluvit zle.
Tady - vaše peníze.
- Ale proč? - Už jsem to vysvětlila.
Nemám už žádné právo je přijímat.
Dle zákona už nejsem Eda, takže mi nenáleží.
Ty peníze ale se zákonem nijak nesouvisejí.
Já vím, ale...
Prosím, zapomeňte na to, co se stalo.
I já se budu snažit zapomenout.
Kromě toho peníze, jež mi dáváte,
mi nemohou pomoci překonat bolest.
Nicméně vám chci říci,
že jsem za ně velmi vděčná.
Chápu.
Omlouvám se, že jsem se několikrát zpozdil.
Děkuji mnohokrát.
Víte,
je mi trochu smutno.
Když jsem vás uviděl...
No, na chvíli ten pocit zmizel.
Nevím, jak to vysvětlit.
Jako bychom byli
příbuzní nebo něco takového.
Já mám...
Musím jít.
Ano, jistě.
Opatrujte se.
- Vítejte. - Zdravím.
Díky.
Jak je to dávno.
- To je teď ale velký hotel. - Ano.
- Slečna Jumiko přijela. - Vítejte.
- Jak se máš? - Teď mám trochu naspěch. A co ty?
Jak se máte? Jste trochu pohublá, ne?
- Zdravím, ráda vás vidím. - Vítejte doma, slečno Jumiko.
- Snad se tu usadím. - To jsem ráda.
- Gene, ukažte jí pokoj. - Ano.
- Děkuji, hned se vrátím. - Není třeba spěchat.
To je Jumiko.
- Nepředstavíš mě? - Až přijde.
Váš dřívější pokoj je teď pro klienty.
Tím se netrapte, jsem sama.
- Jumiko... - Ano?
Víš...
Ráda bych tě představila radě dřevařů.
- Je to... - Bude to jen chvilka.
- Připravte koupel, ano? - Ano.
Dejte si ještě.
Nepřivedl jste nás sem jen tak. Už se přece známe.
Ale co to říkáte!
Na zdraví.
- Tohle je nová část. - Je moc pěkná.
S dovolením, pánové.
Všechny vás vítám.
Dovolte mi představit vám mou sestru, která právě přijela z Tokia.
- Jmenuje se Jumiko. - Těší mě.
Myslím, že od teď bude největším lákadlem Šinoeho hotelu.
Co vy na to, pánové?
Myslím, že je mnohem krásnější než vy.
Vy jste ale zlý!
Ten pán je tady šéfem.
A ten, jenž sedí vedle něj, je pan Inohue.
Pan Inohue je asistent ředitele.
Těší mě.
Inohue je svobodný, pokud vás to zajímá. A hledá ženu.
Ale kdepak.
Je vlastníkem dřevařského podniku Jakijama.
Hodně mi pomohl, když jsem stavěla přístavbu.
Neměla jsem peníze a
nikoho, kdo by mě podpořil.
Ale byl tak laskav.
My ženy jsme velmi slabé.
Často mě napadlo, že bych měla psát více,
nevím, dát vědět, jak to jde s hotelem,
ale pravda je taková, že mám docela málo času.
To je v pořádku, Chápu to.
Musíš vést hotel, to je prvořadé.
Není to snadné řídit podnik bez něčí pomoci.
To myslíš vážně?
Ano.
Děkuji.
Věděla jsem, že to pochopíš, ale měla jsem obavy.
Jeho podniku se teď moc nedaří a
já se mu snažím pomoci, jak to jde.
Ale jeho žena nás teď začala pomlouvat.
Takže je ženatý?
Ano. A má dvě děti.
Ale jednoho dne se všechno vyřeší
a pak to každý pochopí.
Pojď dál. Už můžeš jít dovnitř.
Nu, pokud smím...
Jistě, že smíš.
Tady máš.
Dáš si trochu?
- Raději se najím. - Trocha pití vám udělá dobře.
- No tak. - Dobře.
Zítra musím jet do města,
zajdu na úřad práce.
Mám poněkud málo personálu.
Jsem tady!
Dobrý večer. Ah, už jste zase opilý!
Vaše matka je zde. Přijela před chvílí.
Má matka?
Mami, co se děje?
Proč jsi mi nedala vědět, že přijedeš?
Tvůj dopis mě značně znepokojil.
Vypadá to, že jsi zklamaný a nešťastný.
Kdepak! Jak se má bratr? Vede se mu dobře?
Ano, velmi dobře.
- A ostatním? - Všichni jsou v pořádku.
Mluvila jsem s bytnou.
Řekla mi, že se vracíváš pozdě večer.
Pití pomáhá.
Co se děje? Jsi nešťastný kvůli práci?
Tvůj bratr má o tebe obavy.
Řekl mi, ať tě požádám, aby ses vrátil domů.
Chce, ať se vrátíš a
pomůžeš mu vést podnik.
Mami,
příští měsíc ti zase začnu posílat peníze.
Našetřím 15.000 jenů měsíčně.
Jak to?
Přišla mě navštívit. Už mé peníze nechce.
Myslela jsem si, že...
Myslela jsem si, že žije v Tokiu.
Už ne. Vrátila se domů.
Žije v hotelu u jezera Towada.
To je dost blízko.
A vůbec se mi to nelíbí.
Nechce-li už tvé peníze, pak to znamená, že ti konečně odpustila?
Ne, nic takového.
Chce mě o to víc mučit.
Myslím, že peníze to vyřešit nemohou.
Chci zpět svého manžela.
Ale jistě musím něco udělat,
protože když ne...
Peníze, které mi dáváte, mi nepomůžou překonat bolest.
Ač nevím, co jiného se dá dělat.
Prosím, zapomeňte na to, co se stalo. Já se o to pokusím také.
Já taky trpím. Kdo by na to dokázal zapomenout?!
Myslím, že bych ji měla jít navštívit a omluvit se jí.
Ne, to nedělej.
Ničemu by to neprospělo, věř mi.
Ty můj ubohý synu. Nemohu tě vidět v takovém stavu.
Všechno je v pořádku.
Všechno se vyřeší.
Překonám to.
Paní Jumiko, máte návštěvu.
- Vážně? Kdo je to? - Matka pana Mišimy.
Matka pana Mišimy?
- Ještě? - Ne, děkuji mnohokrát.
- Napijte se a poslechněte si ho. - Tak dobře.
Upřímně mám za to, že tentokrát po mně žádáte příliš.
Přeháníte.
Někdo ve vašem postavení mi může pomoci.
Když budu vlastnit les, podnik bude prosperovat a všichni na tom vydělají.
Dobře, pokusím se.
Jdi zavolat Jumiko, pověz jí, že je tady pan Inohue.
- Ne, už musím. - Zůstaňte!
Alespoň jí dáte dárek.
Přišla jsem vás požádat, abyste odpustila mému synovi.
Včera přišel domů opilý, stejně jako v předešlé večery.
Je to jen chvilka,
co jsem ho viděla velmi nešťastného.
Celou noc se trápil.
Pokud zjistí...
Pokud zjistí, že jsem vás navštívila,
velmi se na mě rozzlobí.
Ale já nemohu...
Nemohu vidět, jak moc trpí.
Já vím, slova mnoho nezmůžou, ale....
Prosím vás, abyste mu odpustila.
Víte, to vše už je minulost.
A teď když mě omluvíte.
Pan Inohue je tady.
Nechceš ho vidět? Pozdravit ho?
Prý ti přinesl dárek.
Nechci žádné dárky.
- Nic od něj nemohu přijmout. - Ale jistě, že můžeš.
Když ho pozdravíš, pomůže to mému muži. Jen pozdrav, ano?
Nechci se vdávat, to už víš!
Nebuď hloupá, kdo mluví o vdávání?
Přijdeš?
Jsi tak tvrdohlavá!
Tak dobře, co už!
- Nezlobíš se? - Kdo je ta žena?
Lituji.
- Už jsi jedl? - Ano.
Poslyšte, Mišimo,
dnes ráno volal vedoucí z Tokia a řekl,
že jste požádal o přemístění. Je to pravda?
Ano, pane.
Promiňte, že jsem vám o tom neřekl.
Vnesl jste sem život a
já vám za to děkuji.
Navíc samozřejmě chápu,
že nejste nijak nadšen životem v tak malém městě.
Ne, tak to není.
- Odcházíte? - Ano.
Uvidíme se později.
- Ta dáma už odešla? - Ano.
Dobře, chci ti něco říct.
Dívky z klubu pořádají oslavu, nechceš tam zajít?
Dívky z klubu?
Všechny majitelky hotelů jsou členy.
Každý rok máme oslavu, abychom utopily žal.
- Asi se potřebuji zasmát. - To jsem chtěla slyšet.
Trochu se pobavíme, co?
A pan Inohue tady ještě je. Opravdu ho nechceš vidět?
- Jsi úplně stejně tvrdohlavá! - To jsi nevěděla?
Klienti přijdou za chvíli. Přijmi je, ano?
Dovolte mi vám posloužit, vím, co pijete.
- Vaše sestra mi to prozradila. - Děkuji.
Řekla mi také, že váš muž umřel při nehodě.
Ano.
- Vodu, prosím. - Ano.
Paní Edo,
jste v pořádku?
Nejsem paní Eda.
Jsem Jumiko Šinoe.
Ano, samozřejmě.
Buďte opatrná.
Nechejte mě!
Nikdy by mě nenapadlo, že vás tady potkám.
Přivedl jsem sem nějaké klienty.
- Jezdí sem často. - Dobře.
A také jsem vás chtěl vidět.
Já - na oplátku - jsem vás vidět nechtěla.
Minulý týden mě přišla navštívit vaše matka.
Hodně mi o vás řekla.
Omlouvám se. Byl to její nápad.
Něco mi ohledně vás vysvětlila.
Že jste byl vždy dobrý hoch,
že jste v nemocnici neplakal, že jste čestný...
Proč se musíme potkávat?
Snažím se na vás zapomenout a vy se mi pořád zjevujete.
Odejděte pryč a už se nevracejte.
Odejděte tak daleko,
abych vás už nikdy nepotkala.
Jumiko!
Připrav se, no tak!
- Přijeli nějací klienti? - Pan Mišima. Znáš ho?
Ano.
Dejte si toto.
- A vy? - Děkuji mnohokrát.
Je z obchodní společnosti Meidži. Musíme se o něj postarat.
Jeho společnost má mnoho klientů,
musíme udělat dobrý dojem.
Ale pověz mi pravdu, odkud ho znáš?
Z Tokia.
Neříkej mi, že je to dávná láska...
Národní park je dobrý,
ale chtělo by to nějaké gejši.
Co myslíš? Nemám pravdu?
Vážně, nejsou tady nějaké gejši?
Ne.
Dovolíte.
Vy jste poznala pana Mišimu v Tokiu?
Ve které části Tokia jste se poznali?
Jak blízcí jste si byli?
- Mohla byste přinést ještě saké? - Ano.
Teď neutíkejte.
Pane Mišimo,
mohli bychom říci, že je prostě známá?
- Přesně tak. - O tom dost pochybuji.
- Na procházku? - Ano.
Díky.
Uvidíme se později.
S dovolením.
- Dáte si trochu? - Ne.
Přišel jsem se rozloučit.
Požádal jsem o přeložení, jak jste chtěla.
Doufám, že se budete cítit lépe, když tady teď nebudu.
Posaďte se.
Poslyšte,
to, co se stalo vašemu muži, byla nehoda.
A chci, abyste věděla, že i když nic neříkáte,
vždy to pro mě bude těžké břemeno. Já jsem jediným viníkem.
Tak je to.
Když jste odmítla přijímat mé peníze,
řekla jste, že už je nechcete,
protože míníte zapomenout na minulost.
Jenže to je lež, těší vás mě mučit.
To není pravda.
Udělala jsem to, abych zapomněla.
Chtěla jsem zapomenout na všechno, proto jsem je odmítla.
Tak proč máte ten chladný pohled?
Víte, přeji vám to nejlepší.
Udělal bych cokoli, abyste byla šťastná.
Chcete, abych odešel.
A vidíte, odcházím.
Ale to, jak se díváte,
mě týrá!
Paní Šinoe,
usmějte se.
Usmějte se, prosím.
Postarejte se o mé klienty.
- Kávu. - Ano.
Zapomněl jste to v hotelu. Našla jsem to.
Nu, to vám mnohokrát děkuji.
Byl jsem tehdy opilý.
Nemyslel jsem to tak.
Omlouvám se.
To je v pořádku.
Když já jsem tehdy byla opilá, také jsem se nechovala vhodně.
Jak jste neomalená!
- Pardon? - Nic.
Zapomněl jsem, že je to vaše rodiště.
Lidé se možná zdají trochu hrubí,
ale jsou opravdu dobří, o tom vás ujišťuji.
Ano. V mém rodišti je to vlastně stejné.
Pane Mišimo,
- čeká na vás ředitel. - Dobře, hned jsem tam.
Než odjedu,
rád bych se projel loďkou po jezeře.
Nepřidala byste se ke mně?
Ano,
jistě.
Už vám řekli, kdy odjíždíte?
Ještě ne, ale brzy se to dozvím.
Jsem rád, že jsme byli schopní
setkat se takhle.
Slyšel jsi o Nišinovi?
Ne, nic jsem neslyšel.
Stalo se mu něco?
Minulý rok ho poslali do Lahore.
Konzulát nás uvědomil, že před několika týdny zmizel.
Prý trpěl nervovým zhroucením.
Zmizel?
Nu, byl úplně šílený.
Společnost ho chce někým nahradit.
Vybrali tebe.
Rád bych s tím pomohl.
Půjdu do Lahore?
Je to strašné místo, v Západním Pákistánu.
Opuštěný úřad, a zrodila se tam cholera.
Dva tisíce lidí v Dacca umřelo kvůli neštovicím.
Když jsi trval na přemístění,
udělal jsem nemožné, aby k tomu došlo.
Jsi blázen. Teď máš, co jsi chtěl.
Napij se.
Příkaz dorazí za pár dnů.
Budeš tam muset zůstat tři roky.
- Účet. - Ano.
Jumiko, pomozte mi.
Už jsem vám řekla, že se znovu nevdám.
To jsem nemyslel.
Jde o můj problém.
Vaše sestra už zase válčí s mou ženou.
Stává se to často, ale
je příliš pyšná.
"Taková jsem, nemůžu s tím nic dělat," tohle říká.
Co chcete, ať udělám? Je to vaše chyba, jste ženatý.
Děje se něco?
Právě jdu ze schůze Unie a cítím se zneuctěná.
Vážně? A proč?
Měl by ses zeptat své ženy.
Šíří o mně pomluvy.
Je to coura, ještěrka a nezná stud.
Mluví o mně, jako bych byla děvka.
To ale pozná, kdo jsem.
Ne, nevolej jí.
Nechej mě!
- Nechej ten telefon. - Nechej mě.
Zjistí, kdo mluví pravdu.
Říkal jsem ti, abys jí nevolala.
Sestro!
- Musím jí zavolat. - Přestaň!
- Ty mě biješ! - Už toho nechejte, prosím!
Jsi odporné prase! Okamžitě odejdi!
Jistě, že odejdu.
Pardon, nevadilo by vám vyměnit si se mnou místo?
- Cože? - Vyměnil byste si se mnou místo?
Sedněte si jinam.
Je to má žena.
No,
v tom případě.
Děkuji mnohokrát.
- Strávila jste ráno v Aomori? - Ano.
Jaká náhoda!
- Dáte si čokoládu? - Ne.
Co nějaké dobroty? Oříšky?
Žvýkačku?
Cítíte se dobře?
Mám teplotu.
Pojedeme ke břehu.
Jsem si jist, že to nic není.
Zeptám se, kdy jede autobus.
Až za 40 minut. Pojďte!
Kam?
Do toho hotelu tamhle. Bude nám tam dobře. Znají mě.
Ne.
Proč ne?
Musíte jít domů.
Jsme na druhé straně jezera. Jak mám jet domů bez autobusu?
Začíná se ochlazovat. Tady vám bude hůř.
Proč se na nás dívají?
- Dívají se, jako bychom byli zločinci. - Nevím, nic zlého jsme neprovedli.
Nevšímejte si jich. Pojďte.
Ne.
Nebude to trvat dlouho a začnou o nás nemístně mluvit.
Není to tak strašné, což? Pojďte!
Jste velmi tvrdohlavý.
Jsem takový od narození, co můžu dělat?
To je váš autobus.
Utíkejte, ať ho stihnete. Ujede-li vám, budete muset čekat hodinu.
Jděte, prosím!
Jsem také tvrdohlavá.
Dobře.
Pojďme se raději někam schovat,
ale ne do hotelu, když vás tam znají.
Dobře.
Už víte, kam vás pošlou?
Řekli mi,
že do jiné země.
Do ciziny?
Věřím, že je to správné.
Snad budu v jiné zemi šťastný,
když vás nešťastnou nechám tady v Japonsku.
Ještě zbývá 15 minut.
Horečka stoupá.
Raději byste měl jít do hotelu.
Máte velmi vysokou teplotu.
Ochlazujte ho ledem.
A tohle mu dávejte co 4 hodiny.
Teplota by pak měla začít klesat,
ale nestane-li se tak do rána, nebo se něco přihodí, zavolejte mi.
Děkuji mnohokrát, doktore.
Zdravím, Jumiko. Co se děje?
Je v pořádku.
Dobře, bez obav, ale vrať se brzy.
Hajašida je tady. No tak!
Hajašida říká, že se rozvede se svou ženou.
Ale nevím, uvidíme.
Mužům nemůžeš věřit.
Přestaň už!
Nezůstávejte...
- Musíte odejít. - Ano.
Musíte odejít.
- Vezměte si to. - Musíte odejít.
Ano. Vezměte si to, bude vám lépe.
Musíte odejít.
Velmi se omlouvám.
Je mi lépe. Musíte odejít.
Nemějte o mě obavy a odpočiňte si.
Zkuste se trochu vyspat.
Jumiko!
Cítím, jak padám.
Podejte mi ruku, padám do propasti.
Je mi líto, nemůžu nic sníst.
Tak si vezměte lék.
Už jsou to 4 hodiny.
A za jak dlouho přijede autobus?
Za 20 minut.
- Můžete jít? - Ano.
Vy jste celou noc nespala, že?
Nemějte obavy?
- Vyspím se, až dorazím domů. - Omlouvám se.
Způsobil jsem vám tolik potíží.
Budu přemístěn
do Lahore, víte?
Do Lahore?
Nejsem s to vám poděkovat za to, co jste pro mě udělala před mým odjezdem.
Vy už jste se rozhodl?
Ano.
Myslel jsem, že mě pošlou na Hokkaido,
ale nakonec to neudělali.
V Lahore je cholera a jiné nemoci!
Nikdo tam nechce, protože má strach, že by se nakazil.
To jsou jen povídačky.
Teď je to moderní město.
Jak to víte?
V Tokiu jsem hovořila se svými sousedy,
kteří dost cestují.
Lahore, Dacca, Laos,
Saigon, Karachi.
Vždy říkali, že by tam člověk neměl jezdit.
Nu, to bylo dřív, teď už je to jinak.
Věřím, že mi to může být k užitku,
snad tak budu moci leccos odčinit.
Nechápu, že se Jumiko tak náhle rozhodla vybrat si muže.
Inohue bude zklamaný.
Věřím, že zklamaný jsi ty.
Nebuď hloupá!
- Už jsem tady. - Zdravím, Jumiko.
Prosím, pojď sem.
Neřekla jsem ti vše, když jsme mluvily.
Tak co se přesně stalo?
Můj přítel se necítil dobře.
- Tvůj přítel? Jaký přítel? - Pan Mišima.
Pan Mišima...?
- Ah, to je ten z obchodní společnosti Meidži, že? - Ano.
Takže vy dva jste...
Ne, nejsme milenci.
Nikdy bychom nemohli být!
To nikdy nevíš, ne?
To vím, protože mi všechno vzal.
- Nemohu ho milovat. - Jak ti všechno vzal?
On je tím, kdo zabil mého manžela.
On byl...? Byl tím řidičem, který ho přejel?
Myslíš, že bych mohla milovat takového muže?
A teď, když mě omluvíte, si půjdu lehnout.
Inohue může stále doufat.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Kterým vlakem jedete? - Ještě jsem se nerozhodl.
A co budete dělat po oslavě?
Předpokládám, že pít.
Půjdu navštívit klienty, ano?
Poslyšte, pokud dnes v noci nechcete být sám, ráda bych...
Povězte panu Kawaiovi, že se odcházím zítra večer.
Myslím, že ho potěší vědět to předem.
Co děláte?
Oh, omlouvám se. Vyděsil jsem vás, že?
Omlouvám se.
Jste zlý hoch!
- Na co jste myslela? - Na nic.
Kéž byste řekla, že na mě!
Vidím, že už je vám dobře.
Ano, jsem v pořádku. Děkuji.
Mohla byste mi dát napít? Mám žízeň.
Skvělé!
Obloha je tak modrá.
Jste opravdu zlý hoch!
Tady je trochu vaší rtěnky.
- Ale já dnes nemám rtěnku. - Ne? Pak...
Přinesl jsem vám dárek.
- Je z Tokia. - Děkuji. To jsem potřebovala.
Byliny?
Mohu vám pomoci?
To je "kogomi", že? (pozn. rostlina k jídlu)
"Šidoke".
- A tohle? - "Kogomi".
Léto je pěkné.
Je to mé oblíbené období.
- Vážně? - Kéž by nikdy neskončilo.
Po létě přichází zima.
Zima je taky pěkná.
Jste legrační.
Pravda je taková, že mám rád všechno -
zimu, léto, šidoke, kogomi...
Všechno.
- Už víte, kdy odjíždíte? - Cože?
Za pár dní.
- K čemu jsou ty byliny? - Abychom je zavařili.
Zavařili?
Ano, zavařujeme ovoce a jiné věci.
Uchováváme je na zimu.
Myslím, že jsme trochu jako jezevci.
Na podzim začne padat sníh a pokryje vše na 5 měsíců.
Ani autobusy sem nemůžou.
Žijeme obklopeni sněhem,
dokud na jaře neroztaje.
To je problém.
Není, proč by byl?
Jak se tady přes ten sníh dostanu?
Bohužel. Nikdo sem nedojde.
Jen listonoš přinese jednou za týden dopisy.
Jednou za týden?
Když on dorazí jednou, já dvakrát.
Ne! Třikrát!
Přijdu vás překvapit, jako jsem to udělal před chvílí.
Krásně jste se pak usmála.
Jako malé děvče.
Ovšem
jste také velmi přitažlivá.
Chcete jít?
Dáte mi ještě čaj?
Jumiko,
myslím, že už to víte.
Víte, že vás miluji.
Proč to říkáte?
- Odcházíte odsud. - Proto to říkám.
Myslím jen na vás a nemůžu přestat
od chvíle, kdy jsme byli v hotelu.
Musíme jít.
Jumiko, pojďte do Lahore se mnou, prosím.
Ne.
Lahore je strašné místo, nikdo tam nechce,
- ale slibuji, že vás učiním šťastnou. - Je mi líto, odejděte.
Nežijte v minulosti, musíte to překonat, musíte být šťastná.
Prosím.
A nevracejte se.
Pozítří musím být v Tokiu, takhle se nemůžeme rozejít.
Promyslete si to.
Minulost z naší paměti nevymažeme.
Myslím, že se příliš řídíte obecnými zvyklostmi.
- Dejte na své city. - Nemohu s vámi odejít.
Jak bych s vámi mohla jít?
Kdybychom to udělali,
museli bychom žít v hanbě po celý zbytek života.
- Chápete to? - Vůbec ne.
A nerozumím tomu.
Bylo by to příliš kruté.
A já bych to nesnesla.
- Jumiko... - Musíte odejít.
Prosím, jděte pryč.
Sbohem.
Dobré ráno.
Je tam Hajašida? Ráda bych s ním mluvila.
Není?
Ale říkal, že...
Odešel?
Kam? Haló!
Haló!
S dovolením.
Dobrý den, je tam Hajašida? Ráda bych s ním mluvila.
Chápu. Děkuji.
- Co myslíš? Uděláme to? - Zabít se? Ne, díky.
Už našli těla?
Dobré ráno. Je tam pan Mišima, prosím?
Ano, chápu. Ne, neobtěžujte se.
Víte, kdy odjíždí?
V 9.30?
Děkuji mnohokrát.
Je to tvá chyba.
- Vážně? Proč? - Vždyť víš proč.
Ne, nevím. Pověz mi proč. No tak!
Pane Mišimo, pojďte dolů, máte návštěvu.
Co se děje?
Nehoda.
- Vítejte. - Máte volný pokoj?
Ano, pojďte, prosím.
Má lásko!
Ne, prosím.
Je mi to tak líto.
S dovolením.
Koupel je připravena.
Připravte jídlo, prosím.
Ano, pane. Cokoli chcete. Hned jsem zpět.
Odpusť mi.
Vyjel jsem si tebou po jezeře,
sbíral jsem s tebou byliny,
nechal jsem tě, ať se o mě staráš, když jsem onemocněl.
To já bych se měla omluvit, je to má chyba.
Protože jsem tě milovala.
Napijme se.
Napij se i ty.
Na co si chceš připít?
Nebuď smutná.
Ve svém srdci jsem barbar,
upřednostňuji Lahore před evropskými městy.
Víš, co hodlám udělat?
Zazpívám ti místní píseň - na rozloučenou.
Říká se o ní, že kdokoli ji poslouchá,
dosáhne štěstí.
Jsem si jist, že budeš šťastná!
K O N E C
Překlad z anglických titulků: Lepros